Co by mìlo patøit do oblasti primární drogové prevence

Primární, první, prvotní, pøední nebo i základní, pracující tam, kde se problém dosud neobjevil a kde se dìlá vše pro to, aby vùbec nevznikl. Soustøeïuje se tedy na tzv. zdravou populaci. 

Vyjdìme z pøedchozí úvahy o absolutních hranicích. 
Proè lidé berou drogy, kde se stala chyba? Jaké hranice by tu mìly být, a nejsou, èi jaké tu naopak jsou, a nemìly by tu být? Na každého jedince bìhem jeho života pùsobí øada faktorù, které se vzájemnì ovlivòují, a každý z nich (vìtšinou ale seskupení nìkolika z nich) se za urèitých okolností mùže stát rizikovým a klíèovým pro vznik drogového problému. Prevence tu spoèívá pøedevším v jejich odhalování, minimalizování poètu, popø. oslabování úèinku. 
Èlovìk, aby mohl existovat, musí mít uspokojeny urèité potøeby. Jsou to dané souèásti fyzického a psychického pocitu spokojenosti. Mezi základní biologické potøeby patøí napø. potøeba utišit žízeò, hlad, potøeba úkrytu a tepla a sexuálních potøeb jako podmínky fyzického pøežití. Vedle tìchto základních biologických potøeb existují i další potøeby, my se zamìøíme na ty, které jsou s drogovým problémem zvláš spjaté. 

Pro uživatele drog se zdá být velmi dùležitá potøeba zmìnìného vìdomí, jakési vnitøní slasti. Èlovìk ji odedávna uspokojoval rùznì - tancem, zpìvem, hudbou, výtvarným umìním, sportem, lovem, vzýváním a uctíváním bohù atp. Lze øíci, že to byl z vìtší èásti aktivní pøístup, kterým si jedinec zmìnu vìdomí navozoval. 
Lidé  o zmìnu vìdomí odedávna usilovali také pasivnì prostøednictvím pøírodních psychoaktivních látek. Byly však lépe zasazeny do kulturního kontextu daného kmene èi spoleènosti. To byl zpùsob, který reguloval užívání tak, aby bylo v souladu s danou