Hlavní menu

Blízká minulost

Blízká budoucnost (futur prochaine)

Conditionnel passé

Conditionnel présent

Číslovky řadové a zlomky

Číslovky základní

Člen dělivý

Člen neurčitý a jeho funkce

Člen určitý a jeho funkce

Člen se neužívá

Futur

Futur antérieur

Imparfait

Imparfait du subjonctif

Infinitiv passé

Infinitiv présent

Infinitivní vazba s předložkou "ą"

Infinitivní vazba s předložkou "de"

Infinitivní vazba X spojka "que"

Množné číslo podstatných jmen

Modální slovesa

Náhrada skloňování

Osobní zájmena nesamostatná

Osobní zájmena samostatná

Otázka

Participe passé (příčestí minulé)

Participe présent

Passé composé

Passé antérieur

Passé du subjonctif

Passé simple

Passé surcomposé

Plus-que-parfait du subjonctif

Podmínková souvětí

Pomocné sloveso "avoir"

Pomocné sloveso "ętre"

Postavení dvou zájmen ve větě

Présent du subjonctif

Předložky

Předložkové výrazy

Přídavná jména - množné číslo

Přídavná jména - postavení ve větě

Přídavná jména - stupňování

Přídavná jména - ženský rod

Příslovce

Příslovce "bien"

Příslovce času

Příslovce místa

Příslovce množství a míry

Příslovce souhlasu, pochyb a záporu

Přehled tvoření jednoduchých časů

Přehled tvoření složených časů

Příslovce - stupňování

Příslovce tázací

Rod podstatných jmen

Skloňování členů

Skloňování přivlastňovacích zájmen

Skloňování ukazovacích zájmen

Slovesa - přehled slovesných časů

Slovesné třídy

Slovesné vazby odlišné od češtiny

Souslednost časů

Spojky souřadící

Spojky podřadící

Subjonctif - přehled

Subjonctif - užití

Trpný rod (forme passive)

Vazba "faire" + infinitiv

Vazby polopomocných sloves

Zájmena přivlastňovací

Zájmena ukazovací

Zájmena tázací

Zájmena vztažná

Zájmena záporná a neurčitá

Zájmena zvratná

Zájmeno "en"

Zájmeno "męme"

Zájmeno "tout"

Zájmeno "y"

Zápor


Skloňování členů

a) člen určitý

 	jedn.č.	mn.č.

rod.muž. 	rod ženský

1.pád 	le 	la (l') 	les

2.pád 	du 	de la (de l') 	des

3.pád 	au 	ą la (ą l') 	aux

4.pád 	le 	la (l') 	les

b) člen neurčitý

 jedn.č.  	mn.č.

rod.muž. 	rod ženský

1.pád 	un 	une 	des

2.pád 	d'un 	d'une 	de

3.pád 	ą un 	ą une 	ą des

4.pád 	un 	une 	des

c) člen dělivý

 jedn.č.  	mn.č.

rod.muž. 	rod ženský

1.pád 	du pain 	de la viande 	de l'eau des

2.pád 	de pain 	de viande 	d'eau de

3.pád 	ą du pain 	ą de la viande 	ą de l'eau ą des

4.pád 	du pain 	de la viande 	de l'eau des

Poznámka

"du" 	vzniklo z 	"de le"

 "au" 	vzniklo z 	"ą le"

 "des" 	vzniklo z 	"de les"

 "aux" 	vzniklo z 	"ą les"

Člen se neužívá


Skloňování přivlastňovacích zájmen

jedn.č. 	mn.č.

rod m. 	rod ž.

1.pád 	mon 	ma 	mes

2.pád 	de mon 	de ma 	de mes

3.pád 	ą mon 	ą ma 	ą mes

4.pád 	mon 	ma 	mes

Zájmena přivlastňovací

Skloňování ukazovacích zájmen


Skloňování ukazovacích zájmen

jedn.č. 	mn.č.

rod m. 	rod ž.

1.pád 	ce 	cette 	ces

2.pád 	de ce 	de cette 	de ces

3.pád 	ą ce 	ą cette 	ą ces

4.pád 	ce 	cette 	ces

Zájmena ukazovací

Skloňování přivlastňovacích zájmen


Člen neurčitý a jeho funkce

Člen neurčitý stojí před podst.jm. blíže neurčenými, o nichž mluvíme poprvé.

Má tvary : 	un 	rod mužský

une 	rod ženský

des 	množné číslo pro oba rody

Je cherche un bureau. 	Hledám (jednu) kancelář.

Voilą une auto. 	Tam je nějaké auto.

Klade se po výrazech :

il y a : 	Sur la table il y a des livres.

Na stole jsou nějaké knihy.

c'est, ce sont : 	C'est une question facile.

To je snadná otázka.

C'est, ce sont při označení národnosti a zaměstnání :

C'est un Français.

 To je Francouz.

ALE : 	C'est le livre de Marie.

 To je ta Mariina kniha.

V záporných větách je člen neurčitý nahrazen pouhým de :

 Je n'ai pas de stylo.

Nemám žádné pero.

Člen určitý

Člen dělivý


Člen určitý a jeho funkce

Má tvary : 	le (l') 	rod mužský

la (l') 	rod ženský

les 	množné číslo pro oba rody

Člen určitý označuje něco známého, o čem se již mluvilo.

Je cherche le bureau de monsieur Dupont.

Hledám kancelář pana Duponta.

Označuje, že podst.jméno existuje jen v jednom zástupci.

Le président visite Paris.

Prezident navštívil Paříž.

Má funkci druhovou.

La chşuve est un animal domestique.

Kůň je domácí zvíře.

Před názvy dní značí opakování.

Le samedi je vais au cinéma.

Každou sobotu chodím do kina.

Se členem se pojí jména hor, řek, pohoří, moří, zemí, větších ostrovů.

Člen neurčitý

Člen dělivý


Člen se neužívá

1. po předložce en 	: en companie

2. v ustálených rčeních 	: avoir raison

3. vazba předložka + podst.jm	: par coeur

4. po slovesech ętre, devenir	: Etes-vous Anglais?

5. po appeler, nommer, instituler, élire, proclamer, désigner

6. podst.jméno ve vsuvce 	: Louis XIV, roi soleil

7. Po ni-ni (ani-ani), soit - soit (buď - anebo)

8. po předložce de 	: un manteau de laine

9. adresy, názvy knih, oslovení

10. vyjmenování 	: On y vend livres, revues...

11. určování času (dni, měsíce) 	: Il est midi.

12. vlastní jména


Rod podstatných jmen

Rod podstatných jmen může být :

1. přirozený : la fille, le garçon

2. podle zakončení : 	-eau, - et (mužský)

-aison, -ison, -sion, -tion, -son (ženský)

3. složená podst.jména mají rod stejný, jako první podst.jméno ve složenině

le chef - d'oeuvre

4. složená podst.jména, kde na prvním místě je sloveso, jsou rodu mužského

le coupe-papier


Množné číslo podstatných jmen

Množné číslo podst.jmen se tvoří :

1. přidáním -s : le livre - les livres

2. přidáním -x  končí-li podst.jm. na -au, -eau, -eu

3. přidáním -x" u bijou, genou, caillon, chou, joujou, pou, bibou

4. přidáním -aux : animal - animaux

5. některá podst.jm. končící na -ail mění koncovku na -aux : travail - travaux

6. podst.jm. končící na -s, -z, -x se množném čísle nemění

7. složená podstatná jména

- dvě podst.jm.v 1.pádě :  	le wagon-lit 	les wagons-lits

- dvě příd.jm. v 1. pádě : 	le sourd-muet 	les sourds-muets

ALE :

les timbres-poste

les pşse-lettres


Člen dělivý

Člen dělivý vyjadřuje neurčitý počet či část věcí, které je možno dělit.

Je mange du pain (něco chleba), de la viande, je bois de l'eau.

Vyjadřuje též neurčitý počet :

Il m'a donné des fleurs (několik).

Je mange des légumes.

Člen dělivý má sice tvar 2.pádu, ale je vlastně předmětem ve 4.pádu. a svou formou je to člen

určitý spojený s předložkou de. Může též stát v 1.pádě (Ce n'est pas du sucre), používá se i po předložkách

J'apporte du pain avec de la confiture.

Dělivý člen u abstrakt :

Il a de la chance.

Nous avons du retard.

Člen dělivý se neužívá :

- po výraze míry, množství 	: trop de travail

- v záporných větách 	: Je ne bois pas de vin.

- po slovese aimer, préfér, klade se určitý člen 	: J'aime le vin.

POZOR : 	Passez-moi la soupe.

Dejte mi (celou) mísu polévky.

Passez-moi de la soupe.

Dejte mi trochu polévky.


Náhrada skloňování

Český 2.pád je vyjádřen předložkou de :

La page de ce livre.

Český 3.pád je vyjádřen předložkou ą :

J'écris a mon ami.

Český 4.pád stojí vždy za slovesem a rovná se 1.pádu

Český 6.pád (o, na, po, při) je vyjádřen různými předložkami :

Je parle de mon travail.

Aprés la réunion.

Pendant le cours.

Ouvrez la page ą la page

Český 6.pád (o, na, po, při) je vyjádřen různými předložkami :

J'ecris au crayon.

Avec un couteau.

Par un fil.


Přídavná jména - ženský rod

Ženský rod přídavných jmen se tvoří :

1. přidáním -e ke tvaru mužského rodu

petit 	- petite

fermé 	- fermée

fin 	- fine

ALE :

jeune 	- jeune

2. končí-li mužský rod na -er, -et :

premier 	- premişre

complet 	- complşte

3. končí-li mužský rod na -eil, -el, -en, -on, -s, -et, -t :

naturel 	- naturelle

ancien 	- ancienne

bon 	- bonne

4. nepravidelné množné číslo mají :

blanc 	- blanche

neuf 	- neuve

heureux 	- heureuse

public 	- publique

malin 	- malique

faux 	- fausse

doux 	- douce

favorit 	- favorite

5. přídavná jména mající dva tvary mužského rodu

mužský rod 	ženský rod

beaux 	bel 	belle

vieux 	vieil 	vieille

nouveau 	nouvel 	nouvelle

fon 	fol 	folle

mou 	mol 	molle

Přídavná jména - množné číslo

Přídavná jména - postavení ve větě

Přídavná jména - stupňování


Přídavná jména - postavení ve větě

Přídavná jména ve větě stojí

1. za podst.jménem, vyjadřují-li barvu, nebo národnost (la fleur rouge), nebo jedná-li se o přídavná jména vzniklá ze slovesných tvarů (le musicien cuonnu)

2. před podst.jménem, vyjadřují-li citové hodnocení nebo blízký vztah (un petit enfant, une belle voiture)

Jiný význam podle postavení ve větě mají

před podst.jm 	za podst.jm.

ancien 	bývalý 	starobylý

brave 	poctivý, hodný 	statečný,odvážný

certain 	jakýsi,nějaký 	jistý

cher 	milý 	drahý (o penězích)

dernier 	poslední 	minulý

pauvre 	ubohý 	chudý

propre 	vlastní 	čistý

vieux 	dlouholetý 	starý

České přídavné jméno tež nahrazuje předložková vazba s de :

la voiture de Michel 	Michalovo auto

le livre d'enfant 	dětská kniha

Přídavná jména-množné číslo

Přídavná jména-stupňování

Přídavná jména-ženský rod


Přídavná jména - množné číslo

Pravidelné tvoření množného čísla :

long 	- longs

Typy nepravidelného tvoření množného čísla :

mauvais 	- mauvais

mauvaise 	- mauvaises

beau (bel) 	- beaux

belle 	- belles

vieux (vieil) 	- vieux

vieille 	- vieilles

égal 	- égaux

egale 	- egales

spécial 	- speciaux

speciale 	- spéciales

Přídavné jméno se shoduje v rodě a čísle :

une question sérieuse

les travaux urgent

Stojí-li několik podstatných jmen a jedno přídavné jméno :

- a) všechna podst.jména jsou rodu ženského

une église et une statue belles

- b) jedno podst.jméno je rodu mužského

une conduite et un fait beaux

- c) všechna podst.jména jsou rodu mužského

le décor et le milieu beaux

U přídavných jmen složených ze dvou přídavných jmen je v množném čísle shoda (les enfants sourd-muets, une fille sourde-muette), pokud má první přídavné jméno funkci příslovce, nemění se (les enfants nouveau-nés).

Přídavná jména-postavení ve větě

Přídavná jména-stupňování

Přídavná jména-ženský rod


Přídavná jména - stupňování

1. Pravidelné stupňování

jednotné č.	množné č.

1.stupeň 	fort(e) 	fort(e)s

2.stupeň 	plus fort(e) 	plus fort(e)s

3.stupeň 	la(le) plus fort(e) 	les plus fort(e)s

Ve třetím stupni může být místo členu určitého zájmeno přivlastňovací.

C'est son plus beau travail.

Rovnost se vyjadřuje :

tak jako 	aussi - que

Il est aussi grand que toi.

ne tak jako 	si - que

Elle n'est pas si gentile que lui.

Při srovnávání se používá :

a) české "než" = "que"

Je suis plus jeune que toi.

b) ve 3.stupni české "z" = "de"

Marie est la plus grande de tous.

Stojí-li přídavné jméno za podstatným jménem, pak

2.stupeň 	C'est le livre le plus interessant.

3.stupeň 	C'est livre plus interessant.

2. Nepravidelné stupňování

Nepravidelné stupňování mají přídavná jména

bon(ne) 	meilleur(e) 	le(la) meilleur(e)

mauvais(e) 	pire 	le(la) pire

plus mauvais(e) 	le(la) plus mauvais(e)

petit 	moindre 	le(la) moindre

plus mauvais se užívá ve významu konkrétním zatímco pire se užívá ve významu abstraktním

Aujourd'hui il fait plus mauvais qu'hier.

Je suis paresseux, mais tu es encore pire.

3. Sestupňování

un problşme difficile

moins difficile (= plus facile)

le moins difficile (= le plus facile)

menší může být vyjádřeno jako moins grand i jako plus petit

Poznámka :

Vazba plus - plus vyjadřuje české čím - tím.

Plus tu étudies, plus tu sais.

Přídavná jména-množné číslo

Přídavná jména-postavení ve větě

Přídavná jména-ženský rod


Osobní zájmena nesamostatná

Osobní zájmena nesamostatná jsou

jedn.č. 	množ.č.

1. 	2. 	3. 	1. 	2. 	3.

1.pád 	je 	tu 	il, elle 	nous 	vous 	ils, elles

2.pád 	me 	te 	lui, lui 	nous 	vous 	leur, leur

3.pád 	me 	te 	le, la 	nous 	vous 	les, les

Stojí vždy spolu se slovesem.

Je te vois.

Je-li ve větě infinitiv závislý na jiném slovese, stojí před infinitivem.

Je vais lui réserver une chambre.

V kladném rozkaze stojí před slovesem.

Attends-les !

V záporném rozkaze stojí za slovesem.

Ne me téléphone pas !

Neosobní podmět se vyjadřuje zájmenem on, které vzniklo z l'homme. Po si, que, ou, et se přidává l'on.

Si l'on dit.

Řekne-li se.

Překládá se jako člověk, nebo zvratným slovesem, 3.os.množ.čísla, trpným rodem, 1.os.množ.čísla, 2.os.jedn.nebo množ.č.

On parle souvent.

Člověk často mluví. Mluví se často. Lidé často mluví. atd.

Osobní zájmena samostatná

Zájmena přivlastňovací


Osobní zájmena samostatná

Osobní zájmena samostatná jsou

moi 	nous

toi 	vous

lui, elle 	eux, elles

Používají se např. po předložkách,

C'est ą lui. To je jeho.

Sans toi. Bez něho.

nebo pro vyjádření důrazu

Moi, je travaille, toi, tu ne fais rien.

Já pracuji a ty neděláš nic.

Osobní zájmena nesamostatná

Zájmena přivlastňovací


Postavení dvou zájmen ve větě

Pokud v češtině vyjadřujeme vazby mně (mi), tobě (ti), nám, vám je ve francouzské větě pořadí zájmen stejné jako v češtině, tj. 3.p.-4.p. :

Il me la donne. 	Dává mi ji.

Je vous les montre. 	Já vám je ukáži.

při vyjádření vazeb jemu, jí, jim je ve francouzské větě pořadí zájmen obrácené, tj. 4.p.-3.p.:

Je les lui donne. 	Dávám mu je.

Kladný rozkaz :	Donne - le moi !

Montre - les - lui !

Záporný rozkaz :	Ne me le donne pas !

Ne tes lui montre pas !

Osobní zájmena nesamostatná


Zájmena zvratná

Ve 3.osobě jedn. a množ.čísla se jako zvratné zájmeno užívá se

Il se lave.

Ils se fréquentent.

V ostatních osobách se užívají osobní zájmena ve 3. a 4. pádu.

je me lave

tu te trompez

nous nous levons

vous vous baignez

Samostatné zvratné zájmeno soi pro 3.os.jedn.č. se vztahuje k těmto podmětům :

on, quelqu'un, chacun, nul, aucun, personne, tout le monde, celui qui

Zájmena přivlastňovací

Zájmena tázací

Zájmena ukazovací

Zájmena vztažná

Zájmena záporná a neurčitá

Zájmeno en

Zájmeno męme

Zájmeno tout

Zájmeno y


Zájmena přivlastňovací

1. Nesamostatná přivlastňovací zájmena jsou :

mon 	notre

ton 	votre

son 	leur

množné číslo

mes  	nos

tes  	vos

ses  	leurs

Skloňování se řídí rodem a číslem přivlastňovacího předmětu nebo osoby, francouzština tedy nemá přivlastňovací zájmeno svůj.

Je cherche mon pşre, ma mşre.

Nous cherchons notre pşre, notre tante.

Je cherche mes amis, mes parents.

Nous cherchons nos amis, nos parents.

Užívají se častěji než v češtině, zvláště u příbuzných a přátel, nebo u stále užívaných předmětů.

2. Samostatná přivlastňovací zájmena jsou

le mien, la mienne 	les miens, les miennes

le tien, la tienne 	les tiens, les tiennes

le sien, la sienne 	les siens, les siennes

le, la ntre	les ntres

le, la vtre	les vtres

le, la leur	les leurs

Vous cherchez

un stylo, une gomme, les livres, les revues.

Voici

le mien, la mienne,les miens, les miennes.

Zájmena tázací

Zájmena ukazovací

Zájmena vztažná

Zájmena záporná a neurčitá

Zájmena zvratná

Zájmeno en

Zájmeno męme

Zájmeno tout

Zájmeno y


Zájmena ukazovací

1. Nesamostatná zájmena ukazovací jsou

rod mužský : ce - ten, to před souhláskou (ce garçon) cet před samohláskou (cet étui)

rod ženský : cette -ta (cette rui)

množné číslo pro oba rody : ces - tyto,tito (ces rues)

Pro zdůrazněné označení bližších nebo vzdálenějších osob a předmětů se užívají částice

ci

lą

cette rue-ci (tahleta ulice)

cet arbre-ci (tenhleten strom)

cette rue-lą (tamhleta ulice)

ces arbres-lą (tamhlety stromy)

2. Samostatná zájmena ukazovací jsou

celui-ci 	tenhleten 	celui-lą 	tamhleten

celle-ci 	tahleta 	celle-lą 	tamhleta

ceux-ci 	tihleti 	ceux-lą 	tamhleti

celles-ci 	tyhlety 	celles-lą 	tamhlety

POZOR : příklonná částice -ci, -lą mizí před

- vztažným zájmenem qui,que

J'ai trouvé une gomme.

C'est celle que tu cherches ?

- před předložkou de

C'est ton livre?

No, c'est celui de Michel.

Zájmena přivlastňovací

Zájmena tázací

Zájmena vztažná

Zájmena záporná a neurčitá

Zájmena zvratná

Zájmeno en

Zájmeno męme

Zájmeno tout

Zájmeno y


Zájmena tázací

1. Samostatná tázací zájmena jsou

qui (kdo, koho)

Qui m'appelle ? 	Kdo mě volá ?

Qui est-ce qui m'appelle ?

Qui cherches-tu ? 	Koho hledáš ?

Qui est-ce que tu cherches ?

A qui penses-tu ? 	Na koho myslíš?

A qui est-ce que tu penses ?

De qui parler-tu ? 	O kom mluvíš ?

De qui est-ce que tu parles ?

Zájmeno qui zůstává i v nepřímé otázce.

Je ne sais pas qui est venu.

Nevím, kdo přišel.

 que (co)

Qu'est-ce qui se passe ? 	Co se děje ?

Que cherches-tu ? 	Co hledáš ?

Qu'est-ce que tu cherches ?

Po předložkách má zájmeno "que" tvar "quoi"

De quoi parles-tu ? 	O čem mluvíš ?

De quoi est-ce que tu parles ?

A quoi penses-tu ? 	Nač myslíš ?

A quoi est-ce que tu penses ?

- složené tvary samostatných zájmen tázacích

jednotné číslo :

1.p. 	lequel 	který 	laquelle 	která

2.p. 	duquel 	kterého 	de laquelle 	které

3.p. 	auquel 	kterému 	ą laquelle 	které

4.p. 	lequel 	kterého 	laquelle 	kterou

množné číslo :

1.p. 	lequels 	kteří 	lesquelles 	které

2.p. 	desquels 	kterých 	desquelles 	kterých

3.p. 	auxquels 	kterým 	auxquelles 	kterým

4.p. 	lequels 	které 	lesquelles 	která

Il a parlé des écrivauns tchşques. Desquels ?

Mluvil o českých spisovatelích. O kterých ?

Lequelde ces étudiants est Anglais ?

Který z těch studentů je Angličan ?

- slovosled po tázacích zájmenech

- tázací zájmeno je podmětem věty, slovosled je pravidelný

Qui cherche mon pşre ?

Kdo hledá mého otce ?

- tázací zájmeno je předmětem věty, slovosled je obrácený

Qui cherchez-vous?	Koho hledáte?

Qui votre pşre cherche-t-il?	Koho hledá váš otec ?

POZNÁMKA:

Qui cherche votre pşre? 	Kdo hledá vašeho otce?

Que cherche votre pşre? 	Co hledá váš otec?

2. Nesamostatná tázací zájmena jsou quel, quelle, quels, quelles, pojí se vždy s podstatným jménem.

jednotné číslo :

1.p. 	quel 	který 	quelle 	která

2.p. 	de quel 	kterého 	de quelle 	které

3.p. 	ą quel 	kterému 	ą quelle 	které

4.p. 	quel 	kterého 	quelle 	kterou

množné číslo :

1.p. 	quels 	kteří 	quelles 	které

2.p. 	de quels 	kterých 	de quelles 	kterých

3.p. 	ą quels 	kterým 	ą quelles 	kterým

4.p. 	quels 	které 	quelles 	která

Zájmena přivlastňovací

Zájmena ukazovac

Zájmena vztažná

Zájmena záporná a neurčitá

Zájmena zvratná

Zájmeno en

Zájmeno męme

Zájmeno tout

Zájmeno y


Zájmeno "en"

Zastupuje podstatné jméno nebo zájmeno, před nímž je předložka druhého pádu de, jedná-li se věcech

Il parle de cela. Il en parle.

Zájmeno en nahrazuje :

- 2.pád podstatného jména, jedná-li se o věcech

Il a parlé de ces romans.

Il en a parlé.

ALE :

Il parle d'elle.

- dělivý člen

Il mange de la salade.

Il en mange.

- absolutní zápor

Il ne mange pas de salade.

Il n'en mange pas.

- výrazy množství

Il boit beaucoup de café.

Il en boit beaucoup.

Zájmeno en má též platnost příslovce místa odtud :

Il en vien.

Přichází odtamtud.

V kladné rozkazovací větě stojí zájmeno en za slovesem, v záporné rozkazovací větě stojí před slovesem.

Achştes-en 2 kilos !

N'en achşte pas.

Zájmena přivlastňovací

Zájmena tázací

Zájmena ukazovací

Zájmena vztažná

Zájmena záporná a neurčitá

Zájmena zvratná

Zájmeno męme

Zájmeno tout

Zájmeno y


Zájmeno "y"

Zastupuje podstatné jméno nebo zájmeno, před nímž je předložka 3.pádu ą, jedná-li se o věcech

Je pense ą cela. J'y pense.

Je m'intéresse au football. Je m'y intéresse.

ALE :

Je pense ą mon ami.

Je pense ą elle.

V kladné rozkazovací větě stojí zájmeno y za slovesem, v záporné rozkazovací větě stojí před slovesem.

Penses-y !

N'y pense pas !

Zájmena přivlastňovací

Zájmena tázací

Zájmena ukazovací

Zájmena vztažná

Zájmena záporná a neurčitá

Zájmena zvratná

Zájmeno en

Zájmeno męme

Zájmeno tout


Zájmena záporná a neurčitá

Zájmena záporná a neurčitá samostatná a nesamostatná mají většinou stejný tvar.

Nesamostatná 	Samostatná

aucun,aucune 	žádný,-á 	aucun,aucune 	žádný,-á

nul,nulle 	personne,rien 	nikdo,nic

chaque 	každý,-á 	chacun,chacune 	každý,-á

quelque 	nějaký 	quelqu'un 	někdo

quelqe chose 	něco

quelqes 	několik 	quelques uns 	někteří

quelques unes 	některé

plusieurs 	několik,vícero	plusieurs 	několik, vícero

maint,mainte 	mnohý,-á 	maints,maintes 	mnozí,-é

certains 	někteří 	certains 	někteří

certaines 	některé 	certaines 	některé

quelconque 	jakýkoli, jakákoli	quinconque 	kdokoli

un 	někdo

un autre 	jiný 	un autre 	jiné

d'autres 	jiné 	d'autres 	jiní,-é,-á

une autres 	jiná une 	autres 	jiná

l'autres 	druhý,-á 	l'un et l'autre 	oba

les autres 	ostatní 	les autres 	ostatní

les uns- 	jedni-

les autres 	druzí

autre chose 	něco jiného

autrui 	jiný

tel, telle 	takový,-á 	tel....qui 	mnohý, kdo

 	tel...que 	takový, jako, jako např.

tel pşre, tel fils 	jaký otec, takový syn

Zájmena přivlastňovací

Zájmena tázací

Zájmena ukazovací

Zájmena vztažná

Zájmena zvratná#

Zájmeno en

Zájmeno męme

Zájmeno tout

Zájmeno y


Zájmeno "męme"

- męme v záporné větě 	= ani

Je ne connais pas ce livre,jen'en ai męme pas antendu.

Neznám tu knihu, ani jsem o ní neslyšel.

- ętre ą męme de faire 	= být schopen

- tout de męme, quand męme 	= přece jen

- męme mezi dvěma podst.nebo příd.jmény 	= dokonce

- męme + podstatné jméno 	= tentýž

les męme difficultés

tytéž potíže

- podst.jméno nebo zájmeno + męme 	= sám

moi męme

já sám

- męme si 	= i kdyby

Zájmena přivlastňovací

Zájmena tázací

Zájmena ukazovací

Zájmena vztažná

Zájmena záporná a neurčitá

Zájmena zvratná

Zájmeno en

Zájmeno tout

Zájmeno y


Zájmeno "tout"

- samostatné zájmeno tout,toute, tous,toutes 	= všechno,všichni,všechny

- tout + člen určitý + podstatné jméno 	= celý

Il a lu tout le livre.

Přečetl celou knihu.

- tout + podstatné jméno v jedn.čísle 	= každý, kterýkoli

Toute ręgle a une exception.

Každé pravidlo má nějakou výjimku.

- tous(toutes) + člen určitý.(urč.zájmeno) + podst.jméno v množ.čísle

= všichni, všechny

Je n'ai pas encore lu tous mes livres.

Ještě jsem nepřečetl všechny své knihy.

- tout jako příslovce	= zcela

C'est tout naturel.

- tout + příd.jm. + que + podmět + sloveso ętre, sembler, paraître, devenir v čele věty

= jakkoli

Toutes faibles que les preuves semblent ętre, il faut en tenir compte.

Jakkoli slabé se zdají důkazy, je třeba s nimi počítat.

- tout + gérondif

a) stojí za větou hlavní, zdůrazňuje současnost

On a discuté le programme tout en attendant son arrivé.

Diskutovalo se o programu, zatímco se očekával jeho příjezd.

b) jde o přípustku, obě věty jsou v protikladu, pak se překládá jako

= třebaže, ačkoli, i když

Tout en se rendant compte de toutes les difficultés, ses efforts n'affaiblissaiemt pas.

Zájmena přivlastňovací

Zájmena tázací

Zájmena ukazovací

Zájmena vztažná

Zájmena záporná a neurčitá

Zájmena zvratná

Zájmeno en

Zájmeno męme

Zájmeno y


Zájmena vztažná

Zájmena vztažná jsou qui, que, dont. Před qui a que se nepíše čárka.

- qui označuje podmět

Le pşre qui travaille...

Otec, který pracuje...

- que označuje předmět

Les livres que vous lisez.

Knihy, které čtete.

- dont se používá

- u sloves, která se pojí s předložkou "de"

C'est le projet dont je parle.

To je ten projekt, o němž mluvím.

- pro vyjádření vztahu druhého pádu

La fille dont tu as la photo.

Dívka, jejíž foto máš.

Po předložkách je možno užít dvojích tvarů qui a lequel (laquelle). Qui se vztahuje pouze na osoby, lequel (laquelle) se vztahuje na osoby i věci.

La dame avec qui je me proméne.

La jeune fille avec laquelle(avec qui) il danse.

A quelle heure commence le concert auquel il nous invoite ?

Les lettres auxquelles je n'ai pas répondu.

Vazbou c'est...qui zdůrazňujeme podmět,

C'est Paul qui a apporté ce livre.

To pavel přinesl tuto knihu.

vazbou c'est...que zdůrazňujeme předmět.

C'est le musée que je cherche.

To je muzeum, které hledám.

Zájmena souvstažná :

ce qui pro 1.pád

Je ne sais ce qui vous intéresse.

Nevím, co vás zajímá.

ce que pro 4.pád

Je ne me rappelle plus ce que j'ai dit.

Zájmena přivlastňovací

Zájmena tázací

Zájmena ukazovací

Zájmena záporná a neurčitá

Zájmena zvratná

Zájmeno en

Zájmeno męme

Zájmeno tout

Zájmeno y


Příslovce

Příslovce se tvoří :

- ženský rod přídavných jmen + přípona ment

claire - clairement

- mužský rod přídavných jmen končících na -ai,-é, -i, -u + přípona ment

vrai - vraiment

- ženský rod přídavných jmen, končících v ženském rodě na -e + přípona ément

énorme - énormément

- přídavné jméno končící na -ent, -ant + přípona -emment, -amment

violent - violemment

puissant - puisamment

Často mají příslovce stejný tvar jako přídavná jména :

fort - silný, silně

cher - drahý, draze

Příslovce se většinou kladou před příčestí minulé, příslovce odvozená (personne, longtemps)

se však kladou za příčestí.

Příslovce se dají opisovat

- vazbou podst.jméno + přídavné jméno.

de manişre claire 	- jasně

- slovesem

tarder ą faire 	- dělat něco dlouho

avoir beau faire 	- dělat něco marně

Příslovce bien

Příslovce času

Příslovce místa

Příslovce množství a míry

Příslovce souhlasu, pochyb a záporu

Příslovce stupňování

Příslovce tázací


Příslovce času

aujourd'hui 	dnes

de temps en temps 	občas

maintenant 	nyní

tout ą l'heure 	za chvíli

tôt  	brzy

bientôt 	brzy

souvent 	často

jamais 	nikdy

quelquefois 	někdy

autrefois 	kdysi

désormais 	nadále, příště

depuis 	od té doby

aussitôt 	ihned

Příslovce


Příslovce místa

ici  	tady

lą-bas 	tam

lą-haut 	nahoře

en avant 	vpředu

prşs 	blízko

loin 	daleko

quelque 	part

nulle part 	nikde

ailleurs 	jinde

voici 	tady

voilą 	tam

Příslovce


Píslovce souhlasu, pochyb a záporu

- souhlasu oui, si (na záp.otázku)

bien sűr 	zajisté

en fait 	vskutku

- pochyb a záporu

non 	ne

peut-ętre 	snad

non plus 	také ne

ne...quşre 	téměř, skoro

ne...point 	vůbec

Příslovce


Příslovce množství a míry

environ 	asi

ą peu prşs 	asi

Po příslovcích

trop 	hodně

assez 	dosti

beaucoup 	mnoho

peu 	málo

un peu 	trochu

stojí vždy předložka de.

Příslovce pro porovnávání :

plus de 	více než

moins de 	méně než

plus - plus 	čím víc - tím víc

plus - moins 	čím víc - tím míň

moins - moins 	čím míň - tém míň

Příslovce


Příslovce tázací

quand 	kdy

oű 	kde

comment 	jak

pourquoi 	proč

combien(de) 	kolik

Příslovce


Příslovce "bien"

Příslovce bien může mít význam :

dobře

vždyť

 Je l'ai bien dit plusieurs fois.	Vždyť jsem to říkal několikrát.

právě

C'est bien ce qu'il a dit.	To je právě to, co říkal.

důraz

Je t'aime bien.	Mám tě rád.

hodně

Elle a bien des choses.	Má hodně věcí.

sice

Il abien emprunté ce livre,mais...	Půjčil si sice tu knihu, ale...

celý

C'est bien ma femme.	To je celá moje žena.

docela

C'est bien possible.	To je docela možné.

mnohem

C'est bien compliqué.	Je to mnohem složitější.

Příslovce


Příslovce - stupňování

Příslovce se stupňují stejně jako přídavná jména.

1.stupeň 	loin

2.stupeň 	plus loin

3.stupeň 	le plus loin

Nepravidelné stupňování mají :

beaucoup (mnoho) 	plus 	le plus

peu (málo) 	moins 	le moins

bien (dobře) 	mieux 	le mieux

Příslovce


Číslovky základní

Počítaný předmět se přiřazuje přímo za číslovku :

trois livres

quatre cent mille habitans

Po million, milliard se připojuje počítaný předmět připojuje předložkou de.

un million de couronnes

Výslovnost koncových souhlásek základních číslovek :

sept, neuf - vyslovují se vždy

cinq, six, huit, dix - vyslovují se tehdy, nestojí-li za nimi podst.jméno.

vingt - nevyslovuje se tehdy, stojí-li číslovka sama nebo stojí-li za ní podstatné jméno

Základní číslovky je nutno uvést v těchto případech :

- v letopočtech

- v datech

- označení panovníků

- označení stránek a kapitol, stojí-li za podst.jménem

Číslovky řadové a zlomky


Číslovky řadové a zlomky

Číslovky řadové se tvoří od číslovek základních příponou -işme + člen určitý

le, la troisişme

ALE : 	první le 	premier,la premişre

druhý 	le(la) second(e)

le(la) 	deuxişme

čtvrtý le(la) 	quatrişme

pátý le(la) 	cinquişme

devátý le(la) 	veuvişme

jedenáctý 	le(la) onzişme

dvanáctý 	le(la) douzişme

dvacátý první 	le(la) vingt et unişme

Zlomky : 	5/8 	cinq huitişmes

1/3 	un tiers

1/2 	un demi

1/4 	un quart

1/100 	un centişme

1/1000 	un millişme

6.375 	six virgule trois sept cinq

Číselná příslovce se tvoří od číslovky řadové příponou ment

za prvé 	premişrement

Poznámka :

double 	dvojí, dvojnásobný

triple 	trojí, trojnásobný

quadruple 	čtyřnásobný

Vyjádření násobku

six fois 	šestkrát

Vyjádření podílnosti

un par un 	po jednom

Vazby :

trois les trois jours 	každý třetí den

un arbre sur cinq 	pětina stromů


Předložky

1. předložky před jmény ročních dob a pro označení časového úseku

au printemps 	na jaře

en été 	v létě

en automne 	na podzim

en hiver 	v zimě

ą trois heures 	ve tři hodiny

ą 30 ans 	ve 30 letech

en 1959 	v roce 1959

2. u jmen jídel : "ą"

du beuf ą la sauce tomate

hovězí s rajskou omáčkou

3. předložka chez - k, u se týká pouze osob

Je vais chez mon ami.

Jdu k mému příteli.

4. České k, u - ą, vers, prşs de, ą côté de

Je vais ą (vers) la porte. 	- k, směrem

La chise est prşs de la fenętre. 	- u

L'école est ą cöté de la porte. 	- vedle

5. Nutno rozeznávat :

avant - devant 	před 	časově - místně

aprşs - derrişre 	za 	časově - místně

6. česká přídavná jména, značící původ něčeho se překládá předložkami de, en

la cravate en soie 	hedvábná kravata

ALE : se slovesem faire se pojí avec

On fait le beurre avec le lait. 	Máslo se dělá z mléka.

7. po předložce en se neudává člen

en ville 	dans la ville

8. vazba "de" + podst.jméno nebo příslovce má význam přídavného jména

un livre d'enfant 	dětská kniha

9. předložka de též vyjadřuje absolutní zápor

Je n'ai pas de cigarette.

Nemám žádnou cigaretu.

10. před jménem měst se užívá předložka ą, před jmény zemí předložka en

ą Paris 	v Paříži, do Paříže

en France 	ve Francii, do Francie

11.předložka dans - uvnitř indikuje uzavřený prostor, předložka ą - v,ve bez pojmu uzavřenosti

dans la chambre	v pokoji

Les enfants sont ą l'ecole.	Děti jsou ve škole(mají vyučování).

12. české od nebo 7.pád trpného rodu se překládá předložkou par nebo de

J'ai été surpris par mon ami.	Byl jsem překvapen svým přítelem.

Elle est aimé de tout le monde.	Je všemi milována.

13. předložka parmi - mezi se užívá v množném čísle, zatímco entre značí mezi dvěmi možnostmi

Il est connu parmi nos amies.

Jean est assi entre sa femme et sa mşre.

14. pour se užívá bez členu

Elle avait pour amie ma soeur.	Měla za přítelkyni mou sestru.

15. časové za se překládá dans

dans une heure 	za hodinu

16. kromě, mimo - outre, ve smyslu nepočítaje v to, vedle

Outre cela. 	Kromě toho.

- sauf (excepté), ve smyslu vyjímajíc

Je sius chez mois sauf le dimande. 	Jsem doma kromě pondělí.

17. ą označuje prostředek, nástroj

écrire au crayon

psát tužkou

18. avec ve významu s značí 	doprovod

Je le fais avec son aide.

Dělám to s její pomocí.

prostředek, nástroj

Il travaille avec la pelle.

19. od - do : de - ą

de 2 heures ą 3 heures

od dvou do tří

od - za : de - en

d'ajourd'hui en huit

ode dneška za týden

20. depuis - od, už

Je le connais depuis le premişre.

Znám ho od prvního.

dşs - hned od

Dşs son arriveé il a parlé de ce problşme.

Hned ood svého příjezdu mlivil o tom problému.

ą partir de - od (v budoucnosti)

ą partir de demain

od zítřka

21. envers - vůči, k

Il n'est pas juste envers lui.

Není k němu spravedlivý.

22. en dépit de, malgré - proti, přes

Il l'a fait malgré (en depite de) sa volonté.

Udělal to proti své vůli.

23. pendant - během

Pendant son séjour.

Běhěm svého pobytu.

24. pour :

- pour 10 couronnes za 10 korun

- le train pour Paris vlak do Paříže

- pour un mois na jeden měsíc

25. sans - bez

u podstatného jména se neuvádí člen

sans argent

bez peněz

26. sur - na

- sur na table

na stole

- ętre sur le départ

být na odchodu

- une maison sur dix

jeden z deseti domů

- la chambre a 3 sur 4 mştres

pokoj mí 3 krát 4 metry

Předložkové výrazy


Předložkové výrazy

ą cause 	kvůli

ą côté de 	vedle (místně)

a part 	mimo

ą partir de 	od (časově v budoucnosti)

au dessus de 	nad

au dessons de 	pod

auprşs de 	těsná blízkost

en face de 	naproti

faute de 	z nedostatku

grâce de 	díky

jusque a	ž do

prşs du 	u (prostorově), téměř (časově)

quant ą 	co se týče

vis ą visde 	právě naproti

Předložky


Spojky souřadící

Nejběžnější spojky souřadící jsou

alors 	tedy

car 	neboť

c'est pourquoi 	proto

encore 	ještě

ensuite 	potom, pak

et 	a, i

ainsi que 	tak jako

et ainsi 	a tak

mais 	ale

puis 	pak, potom

ą savoir 	totiž

bien 	vždyť

ce pendant 	však, nicméně

donc 	tedy

męme 	dokonce i, v záp.větě ani

néanmoins 	přece jen, nicméně

ni-ni 	ani-ani

non 	seulement - mais aussi nejen - ale i

par contre 	naopak

par suite 	tudíž

sinon 	ne-li

soil-soil 	buď-anebo

tantôt - tantôt 	někdy-jindy

Spojky podřadící


Spojky podřadící

Spojky podřadící uvozují vedlejší větu. Při shodném podmětu se věta vedlejší krátí. Spojka se pak většinou pojí se subjonctivem a mění se v předložku. Tyto spojky jsou dále označeny znakem "+"

+ 	ą condition que 	s podmínkou,že, pokud

+ 	afin  	aby

+ 	ą moins que 	ledaže

aprşs que 	až

au cas oű 	v případě, že

aussi tôt que 	sotvaže

au fur et ą mesure 	postupně,jak

autant que 	pokud

+ 	avant que 	ačkoli, třebaže

chaque fois 	kdykoli

+ 	de crainte que 	aby ne

+ 	de peur que 	aby ne

comme 	protože(na zač.věty před hlavní větou tak, jak,

právě když (naprostá souč)

+ de façon que 	tak, aby

+ de manişre que 	tak,a by

+ de sorte que 	tak, aby

+ depuis que 	od té doby, kdy

+ dşs que 	jakmile

+ en attendant que 	než

+ en cas que 	v případě, že

+ jusqu'ą ce que 	dokud ne

+ malgré que 	třebaže

+ pour que 	aby

+ sans que 	aniž

+ supposé que 	dejme tomu,že

tant que 	pokud

excepté que 	až na to,že

lorsque 	když

quand 	když, až

męme si 	i kdyby

outre que 	kromě toho, že

pendant que 	zatímco

parce que 	protože

puisque 	jelikož

sauf que a	ž na to, že

Spojky souřadící


Slovesa - přehled slovesných časů

1. Způsoby (modes)

- tvary určité :

indicatif	(oznamovací)

impératif	(rozkazovací)

conditionnel	(kondicionál)

subjonctif	(konjuktiv)

- tvary neurčité :

infinitiv

participe	(příčestí)

2. Jednoduché časy (temps simples) :

présent

imparfait

passé simple

futur

conditionnel présent

subjonctif présent

subjonctif imparfait

infinitiv présent

participe présent

participe passe

3. Složené časy (temps composés) :

passé composé

plus-que-parfait

passé antérieur

futur antérieur

conditionnel passé

subjonctif passé

subjonctif plus-que-parfait

Jednoduché časy se tvoří z kmene slovesa přidáním příslušné koncovky.

Složené časy se tvoří z pomocného slovesa + příčestí minulého.

Přehled tvoření jednoduchých časů

Přehled tvoření složených časů


Slovesné třídy

I.třída : infinitiv končí na -er. Příčestí minulé (participe passé) se tvoří koncovkou -é. Patří do ní většina sloves.

vzor : chanter,aimer

II.třída : infinitiv končí na -ir. Příčestí minulé se tvoří koncouvkou -i.

vzor : finir

III.třída : infinitiv končí na re. Příčestí minulé se tvoří koncovkou -u.

vzor : vendre


Přehled tvoření jednoduchých časů

Jednoduché časy se tvoří z kmene slovesa přidáním příslušné koncovky.

1. Indicatif présent (způsob oznamovací přítomný)

I. třída 	-e 	-ons

-es 	-ez

-e 	-ent

II. třída 	-is 	-issons

-is 	-issez

-it 	-issent

III. třída 	-s 	-ons

-s 	-ez

- 	-ent

2. Indicatif imparfait

U všech sloves se tvoří připojením koncovek ke kmeni 1.os.množ.čísla :

-ais 	-ions

-ais 	-iez

-ait 	-aient

3. Passé simple

Tvoří se připojením koncovek ke slovesnímu kmeni :

I.třída 	-ai 	-âmes

-as 	-âtes

-a 	-şrent

II.třída 	-is 	-îmes

III.třída 	-is 	-îtes

-it 	-irent

3. Futur

U všech sloves se tvoří připojením koncovek k infinitivu, u sloves III.třídy se odtrhává koncové -e :

-ai 	-ons

-as 	-ez

-a 	-ont

4. Présent du subjonctif

Má u sebe téměř vždy spojku que. Tvoří se u všech sloves koncovkami, které se připojí ke kmeni 1.os.množ.čísla indicatif présent :

-e 	-ions

-es 	-iez

-e 	-ent

5. Imparfait du subjonctif

V moderním jazyce se užívá zřídka. Tvoří se od kmene passé simple koncovkami :

I.třída 	-asse 	-assions

-asses 	-assiez

-ât 	-assent

II.třída 	-isse 	-issions

III.třída 	-isses 	-issiez

-ît 	-issent

6. Conditionnel présent

Tvoří se přidáním koncovek k infinitivu :

-ais 	-ions

-ais 	-iez

-ait 	-aient

7. Impératif

Má tvary pro 2.os.jedn.čísla a 1.a 2.os.množ.čísla Používá se bez osobních zájmen, u sloves I.třídy se ve 2.os.jedn.čísla odtrhává koncové -s.

I.třída 	chante 	chantons 	chantez

II.třída 	finis 	finissons 	finissez

III.třída 	vends	vendons	vendez

POZOR : U sloves I.třídy se ve 2.os.jedn.čísla koncové -s zachovává před en a y.

8. Participe présent

Tvoří se přidáním koncovky -ant ke kmeni 1.os.množ.čísla. Je nutno ho rozlišovat od podstatného jména slovesného. S předložkou en tvoří gérondif (přechodník přítomný).

Přehled slovesných časů

Přehled tvoření složených časů


Přehled tvoření složených časů

1. Passé compossé

Tvoří se : avoir nebo ętre + participe passé

Pomocné sloveso ętre mají slovesa nepřechodná, slovesa výjadřující pohyb a slovesa zvratná. Příčestí se zde shoduje s podmětem v rodě a čísle.

j'ai chanté

je suis arrivé(e) nous sommes arrivé(e)s

2. Plus-que-parfait

Tvoří se : avoir nebo ętre v imparfait + participe passé

j'avais chanté j'étais rentré(e)

j'avais fini

j'avais vendu je descendu(e)

3. Passé antérieur

Tvoří se : avoir nebo ętre v passé simple + participe passé

j'eus chanté je fus rentré(e)

j'eus fini

j'eus vendu je fus descendu(e)

4. Futur antérieur

Tvoří se : avoir nebo ętre ve futur + participe passé

j'aurai chanté je serai resté(e)

j'aurai fini

j'aurai vendu je serai descendu(e)

5. Conditionnel passé

Tvoří se : avoir nebo ętre ve conditionnel présent + participe passé

j'aurais chanté je serais rentré(e)

j'aurai fini

j'aurais vendu je serais descendu

6. Passé du subjonctif

Tvoří se : avoir nebo ętre ve présent du subjonctif + participe passé

que j'aie chanté que je sois resté(e)

que j'aie fini

que j'aie vendu que je sois descendu(e)

7. Plus-que-parfait du subjonctif

Tvoří se : avoir nebo ętre v imparfait du subjonctif + participe passé

que j'eusse chanté que je fuuse rentré(e)

que j'eusse fini

que j'eusse vendu que je fusse descendu(e)

8. Passé surcomposé

Tvoří se :  avoir nebo ętre v passé composé + participe passé

j'ai eu chanté j'ai été resté(e)

j'ai eu fini

j'ai eu vendu j'ai été descendu(e)

Přehled slovesných časů

Přehled jednoduchých slovesných časů


Passé composé

je nejpoužívanější čas v mluvené franacouzštině.

Tvoří se : avoir nebo ętre + participe passé

Pomocné sloveso ętre mají slovesa nepřechodná, slovesa výjadřující pohyb a slovesa zvratná. Příčestí se zde shoduje s podmětem v rodě a čísle.

J'ai chanté.

Il est resté ą la maison.

Elle est arrivée tard.

Nous nous sommes réveillés.

Passé composé se užívá :

- pro slovesa dokonavá

Il a écrit.

- je-li trvání děje nějak vymezeno.

Je vous attendu une heure.

- udává hlavní momenty děje

Il est parti pour Paris. Je l'ai accompagné ą la gare. Il a pris un billet.

Il s'est installé dans un compartiment.

Předchází-li slovesu avoir předmět přímý, má s ním příčestí minulé shodu v rodě a čísle :

La revue que j'ai lue.

Voilą les femmes. Les as-tu vues hier ?

Combien de livres avez-vous lus ?

Přehled slovesných časů


Imparfait

U všech sloves se tvoří připojením koncovek ke kmeni 1.os.množ.čísla :

-ais 	-ions

-ais 	-iez

-ait 	-aient

Užívá se :

- pro označení děje, jehož trvání není ohraničeno, není udán jeho začátek ani jeho konec

Je travaillais beaucoup.

Hodně jsem pracoval.

Je me sortais presque pas.

Téměř jsem nevycházel.

- označuje děje současné s jiným dějem minulým. V tomto případě passé composé označuje děj, který proběhl v rámci jiného děje, který je pak vyjádřen imparfait. Děj, vyjádřený imparfait vyjadřuje okolnosti děje.

Il lisait son journal quand Marie est arrivé.

Četl si časopis když Marie přijela.

- užívá se v souvislém vyprávění, ve kterém jsou vyjádřeny okolnosti hlavního děje, který je vyjádřen passé composé.

Monsieur Dupont est parti pour Paris. J l'ai accompagné ą la gar. Il y avait beaucoup de monde. M. Dupont est allé au guichet, qui était ouvert. Nous sommes passés sur le quai. Un rapide stationnait sur la premiére voie.

- označuje dějě obvyklé, které se v minulosti opakovaly. Jedná se o tzv. "imparfait d'habitude" Toto opakování nesmí být označeno žádným příslovcem (souvent, toujours,atd), jinak je nutno uvést passé composé.

Přehled slovesných časů


Passé antérieur

Tvoří se : avoir nebo ętre v passé simple + participe passé

Označuje jednorázový skončený děj v minulosti, který se stal dříve, než jiný děj minulý, vyjádřený passé simple. Užívá se jen v psaném projevu, nejčastěji ve větách časových po spojkách quand, lorsque, dşs que, aprşs que, aussitôt que

Dşs que j'eus aperçu mon ami, je me diriqeai vers lui.

Jakmile jsem spatřil svého přítele, šel jsem k němu.

V samostatných větách značí ukončení děje :

Il se fut vite perdu.

Rychle se ztratil.

V těchto větách bývají slůvka vite, bientôt, enfin, ą peine

Přehled slovesných časů


Passé surcomposé

Tvoří se : avoir nebo ętre v passé composé + participe passé

Užívá se v hovoru místo passé antérieur.

Quand il a eu payé, il a obtenu son paquet.

Přehled slovesných časů


Participe présent

Tvoří se přidáním koncovky -ant ke kmeni 1.os.množ.čísla. Je nutno ho rozlišovat od podstatného jména slovesného. S předložkou en tvoří gérondif (přechodník přítomný). Neshoduje se s podstatným jménem.

Vyjadřuje :

- současný děj v přítomnosti, minulosti, nebo v budoucnosti :

J'ai vu vos filles jouant au tennis.

Viděl jsem vaše dcery, jak hrály (hrající) tenis.

- příčinný efekt

Marie sentant qu'elle ne finira pas ce travail, me demanda ą l'aider.

Protože Marie cítila, že nedokončí svou práci, požádala mě o pomoc.

- přípustkový vztah

Elle l'a invité ne le connaissant pas.

Pozvala ho, aniž ho znala.

- nahrazuje větu vztažnou

Un enfant jouant dans le jardin.

Dítě, které si hraje na zahradě.

- užívá se též jako přídavné jméno, v tomto případě má shodu s podstatným jménem

une histoire amusante

des livres intéressants

Přehled slovesných časů


Infinitiv présent

1. infinitiv jako podmět věty :

Voir Paris était mon grand désir.

Mon grand désir était de voir Paris.

Vidět Paříž bylo mé velké přání.

2. infinitiv jako předmět s předložkou "de" po výrazech s neosobním il nebo po ce, c'est, c'était :

Il est difficile d'apprendre cette leçon.

C'est facile de le répéter.

3. infinitiv bez předložky (présent i passé) se vyskytuje po slovesech :

croire, penser, supposer, s'imaginer, espérer, assurer, affirmer, oser, se rappeler, avoir beau, compter, paraître, préférer, devoir, savoir, aimer, laisser, faire

Je crois vous connaître.

Je me croyais pas ętre arrivé en retard.

5. po slovesech laiser, faire, voir, regarder, entendre, éconter, sentir se osobní zájmena 3. a 4.pádu a zájmena en a y kladou před tato slovesa a nikoliv před infinitiv.

Je l'ai vu danser.

Viděl jsem ho tančit.

Přehled slovesných časů


Infinitiv passé

Tvoří se : avoir nebo ętre v infinitivu + participe passé

S předložkou aprşs při stejných podmětech nahrazuje časovou větu :

Apręs avoir acheté un livre, il est allé ą la maison.

Když si koupil knihu, šel domů.

Přehled slovesných časů


Infinitivní vazba s předložkou "de"

Nejvíce používaná slovesa s infinitivní vazbou s předložkou de :

cesser 	přestat

se charger 	ujmout se

choisir 	vybrat si

commander 	velet

craindre 	bát se

décide 	rozhodnout se

défendre 	bránit

essayer 	pokusit se

éviter 	vyhnout se

s'excuser 	zkusit si

finir  	ukončit

oublier 	zapomenout

pardonner 	odpustit

permettre 	dovolit

prier  	prosit

recommander 	doporučit

regretter 	litovat

souhaiter 	přát si

se souvenir 	vzpomenout si

Infinitivní vazba s předložkou "ą"


Infinitivní vazba s předložkou "ą"

Nejvíce používaná slovesa s infinitivní vazbou s předložkou ą :

s'accorder 	dohodnout e

s'accoutumer 	zvykat si

aider 	pomoci

s'amuser 	bavit se

apprendre 	naučit se

arriver 	přijet

avoir 	mít

chercher 	hledat

consentir 	svolit

décider 	rozhodnout

hésiter 	váhat

inviter 	pozvat

se mettre 	dát se do

se plaire 	líbit se

parvenir 	dojít kam

se résoudre 	rozkládat se

rester 	zůstat

réussir 	mít úspěch

Mnohá z těchto sloves se též pojí s podstatným jménem.

Infinitivní vazba s předložkou "de"


Vazba "faire" + infinitiv

Tato vazba vyjadřuje spojení způsobit, aby se něco stalo, např. :

je vais te faire voir 	chci ti ukázat

il m'a fait savoir la date 	oznámil mi datum

il m'a fait lire ce livre 	dal mi přečíst knihu

il m'a fait entrer 	pozval mě

il a fait tomber le vase 	shodil vázu

je vais me faire faire une robe 	dám si ušít

se faire examiner 	dát se vyšetřit

faire accepter une proposition 	přijmout návrh

faire dormir les enfants 	uspat děti


Infinitivní vazba X spojka "que"

1. Je-li v hlavní větě sloveso, po němž se klade subjonctif, užívá se místo vedlejší věty infinitivní vazby tehdy, je-li podmět nebi předmět věty hlavní stejný jako podmět věty vedlejší :

Il craint qu'il veinne tard.

Il craint de venir tard.

Il m'a prié de lui pręter ce livre.

2. Je-li v hlavní větě sloveso, které vyžaduje ve vedlejší větě indikativ, je možno se při stejném předmětu obou vět užít buď vedlejší věty s que a indikativem, nebo infinitivní vazby

J'ai promis que j'irais avec lui.

J'ai promis d'aller avec lui.

Slíbil jsem jít s ním.

3. Infinitivní vazba se užívá též po předložkách, opět musí být podmět nebo předmět hlavní věty shodný s podmětem věty vedlejší

Je ne partirai pas avant de vous revoir.

Neodejdu, dříve než se vrátíte.


Slovesné vazby odlišné od češtiny

1. Přechodná slovesa

admire qc (4.p) 	obdivovat se něčemu

aider qn (4.p) 	pomoci někomu

attendre qn 	čekat na někoho

apprendre qc ą qn 	učit někoho něčemu

comprendre qc, qn 	něčemu, někomu rozumět

croire qn,qc 	něčemu, někomu věřit

demander qn 	na něco se ptát

se rappeler qc 	vzpomínat si na něco

regarder qc 	dívat se na něco

remercier qn de qc 	děkovat někomu za něco

servir qn 	posloužit někomu

2. Vazby s předložkou "de"

il s'agit de 	jedná se o

s'approvher de 	přiblížit se k něčemu

couvrir de qc 	pokrýt něčím

entourer de qc 	obklopit něčím

se nourrir de qc 	živit se něčím

servir de...ą qn 	sloužit někomu něčím

se souvenir de qc 	vzpomínat si na něco

3. Vazby s předložkou "ą"

s'adresser ą qn 	obrátit se na někoho

assister ą qc 	být přítomen něčemu

consentir ą qc 	souhlasit s něčím

croire ą qc 	věřit v něco

s'interesser ą qc 	zajímat se o něco

jouer ą qc 	hrát

se mettre ą 	dát se do

penser ą qn, qc 	myslit na něco,někoho

réfléchir ą qc 	přemýšlet o něčem

servir ą qc 	sloužit (být) k něčemu

4. Vazby s 3.pádem osobních zájmen

acheter qc ą qn 	koupit něco od někoho

parler de qc ą qn 	mluvit s někým o něčem

obéir ą qn 	poslouchat někoho

sourire ą qn 	smát se na někoho


Pomocné sloveso "avoir"

1. Indicatif présent - mám

j' 	ai 	nous 	avons

tu 	as 	vous 	avez

il, elle 	a 	ils,elles 	ont

2. Imparfait - měl jsem

j 	avais 	nous 	avions

tu 	avais 	vous 	aviez

il,elle 	avait 	ils, elles 	avaient

3. Passé simple - měl jsem

j 	eus 	nous 	eűmes

tu 	eus 	vous 	eűtes

il, elle 	eut i	ils, elles 	eurent

4. Passé composé - měl jsem

j 	ai eu 	nous 	avons eu

tu 	as eu 	vous 	avez eu

il, elle 	a eu 	ils, elles 	ont eu

5. Plus-que-parfait - měl jsem

j 	avais eu 	nous 	avions eu

tu 	avais eu 	vous 	aviez eu

il, elle 	avait eu 	ils, elles 	avaient eu

6. Passé antérieur - měl jsem

j 	eus eu 	nous 	eűmes eu

tu 	eus eu 	vous 	eűtes eu

il, elle 	eut eu 	ils, elles 	eurent eu

7. Futur - budu mít

j 	aurai 	nous 	aurons

tu 	auras 	vous 	aurez

il, elle 	aura 	ils, elles 	auront

8. Futur antérieur - až budu mít

j 	aurai eu 	nous 	aurons eu

tu 	auras eu 	vous 	aurez eu

il, elle 	aura eu 	ils, elles 	auront eu

9. Subjonctif présent - abych měl

que j 	aie 	que nous 	ayons

que tu 	aies 	que vous 	ayez

que il, elle 	ait 	que ils, elles 	aient

10. Passé du subjonctif - že jsem měl

que j 	aie eu 	que nous 	ayons eu

que tu 	aies eu 	que vous 	ayez eu

que il, elle 	ait eu 	que ils, elles 	aient eu

11. Imparfait du subjonctif - abych měl

que j 	eusse 	que nous 	eussions

que tu 	eusses 	que vous 	eussiez

que il, elle 	eűt 	que ils, elles 	eussent

12. Plus-que-parfait du subjonctif - že jsem měl

que j 	eusse eu 	que nous 	eussions eu

que tu 	eusses eu 	que vous 	eussiez eu

que il, elle 	eűt eu 	que ils, elles 	eussent eu

13. Présent du conditionnel - měl bych

j 	aurais 	nous 	aurions

tu 	aurais 	vous 	auriez

il, elle 	aurait 	ils, elles 	auraient

14. Passé du conditionnel - byl bych měl

j 	aurais eu 	nous 	aurions eu

tu 	aurais eu 	vous 	auriez eu

il, elle 	aurait eu 	ils, elles 	auraient eu

15. Impératif : 	aie, ayons, ayez

16. Infinitif présent : 	avoir

17. Infinitif passé : 	avoir eu

18. Participe présent : 	ayant

19. Participe passé : 	eu - eus, eue - eues

20. Paricipe passé composé : 	ayant eu


Pomocné sloveso "ętre"

1. Indicatif présent - jsem

je 	suis 	nous 	sommes

tu 	es 	vous 	ętes

il,elle 	est 	ils,elles 	sont

2. Imparfait - byl jsem

j' 	étais 	nous 	étions

tu 	étais 	vous 	étiez

il,elle 	était 	ils,elles 	étaient

3. Passé simple - byl jsem

je	fus	nous	fűmes

tu	fus	vous	fűtes

il, elle	fut	ils, elles	furent

4. Passé composé - byl jsem

j	ai été	nous	avons été

tu	as été	vous	avez été

il, elle	a été	ils, elles	ont été

5. Plus-que-parfait - byl jsem

j	avais été	nous	avions été

tu	avais été	vous	aviez été

il, elle	avait été	ils, elles	avaient été

6. Passé antériétér - byl jsem

j	eus été	nous	eűmes été

tu	eus été	vous	eűtes été

il, elle	eut été	ils, elles	eurent été

7. Futur - budu mít

je	serai	nous	serons

tu	seras	vous	serez

il, elle	sera	ils, elles	seront

8. Futur antérier - až budu mít

j	aurai été	nous	aurons été

tu	auras été	vous	aurez été

il, elle	aura été	ils, elles	auront été

9. Subjonctif présent - abych byl

que je	sois que	nous	soyons

que tu	sois que	vous	soyez

que il, elle	soit que	ils, elles	soient

10. Passé du subjonctif - že jsem byl

que j	aie été 	que nous	ayons été

que tu	aies été 	que vous	ayez été

que il, elle	ait été 	que ils, elles	aient été

11. Imparfait du subjonctif - abych byl

que je	fusse 	que nous	fussions

que tu	fusses 	que vous	fussiez

que il, elle	fűt 	que ils, elles	fussent

12. Plus-que-parfait du subjonctif - že jsem byl

que j	eusse été 	que nous	eussions été

que tu	eusses été que vous	eussiez été

que il, elle	eűt été 	que ils, elles	eussent été

13. Présent du conditionnel - byl bych

j	serais	nous	serions

tu	serais	vous	seriez

il, elle	serait	ils, elles	seraient

14. Passé du conditionnel - byl bych byl

j	aurais été	nous	aurions été

tu	aurais été	vous	auriez été

il, elle	aurait été	ils, elles	auraient été

15. Impératif : 	sois, soyons, soyez

16. Infinitif présent : 	ętre

17. Infinitif passé : 	avoir été

18 .Participe présent : 	étant

19 .Participe passé : 	été

20. Participe passé composé : 	ayant été

Přehled slovesných časů

Pomocné sloveso avoir


Modální slovesa

1. pouvoir - moci

- présent : 	je peux 	nous pouvons

tu peux 	vous pouvez

il,elle peut	ils, elles peuvent

- imparfait 	: je pouvais

- passé simple 	: je pus

- futur 	: je pourrai

- subj.présent 	: que je puisse, que nous puissions

- participe prés. 	: pouvant

- participe passé 	: pu

Vyjadřuje :

- možnost :	Il a pu étidier la grammaire lui-męme.

Mohl studovat gramatiku sám.

- přibližnost : 	La rivişre peut avoir 35 mştres de largeur.

Pláž může být 35m široká.

- pravděpodobnost v minulosti vazbou "pouvoir" + minulý infinitiv :

Il peut s'ętre trompé.

Mohl se mýlit.

- ve zvolacích větách k vyslovení přání, na začátku věty je subjonctif :

Puissiez-vou le faire.

Kéž byste to mohli udělat.

2. devoir - mít povinnost, musit

- présent : 	je dois 	nous devons

tu dois 	vous devez

il, elle doit	ils, elles doivent

- imparfait 	: je devais

- passé simple 	: je dus

- futur 	: je devrai

- subj.présent 	: que je doive, que nous devions

- participe prés. 	: devant

- participe passé 	: du-dus, dűe-dues

Vyjadřuje :

- povinnost : 	Il dois prépare les appareils.

Má připravit přístroje.

- nutnost :	Tout doit finir.

Vše musí skončit.

POZN. : povinnost vyjadřuje též vazba  avoir ą + infinitiv.

3. vouloir - chtít

- présent : 	je veux 	nous voulons

tu veux 	vous voulez

il,elle veut	ils, elles veulent

- imparfait 	: je voulais

- passé simple 	: je voulus

- futur 	: je voudrai

- subj.présent 	: que je veuille, que nous voullions

- participe prés. 	: voulant

- participe passé 	: voulu,-e

Vyjadřuje v přítomném kondicionálu, v otázce nebo v rozkazovacím způsobu přání, uctivé vyzvání, prosbu.

Voulez-vous (bien) me pręter ce livre ?

Půjčíte mi laskavě tuto knihu ?

4. savoir - vědět, umět, dovést

- présent : 	je sais 	nous savons

tu sais 	vous savez

il,elle sait	ils, elles savent

- imparfait 	: je savais

- passé simple 	: je sus

- futur 	: je saurai

- subj.présent 	: que je sache, que nous sachions

- participe prés. 	: sachant

- participe passé 	: su-sus, sue-sues

Elle sait trşs bien chanter.

Umí(dovede) velmi pěkně zpívat.

Je ne sais rien.

Nevím nic.

Vazba savoir" v conditionnel + infinitiv znamená nemůže, nelze :

Je be saurais l'expliquer.

Nemohu to vysvětlit.


Otázka

Otázka se tvoří

- intonací 	: Il est malade ?

- opisem 	: Est-ce qu'il est malade ?

- inverzí 	: Est-il malade ?

Inverze se používá nejčastěji po tázacích příslovcích a zájmenech, nebo je-li podmětem podstatné jméno, v tomto případě se podmět opakuje osobním zájmenem :

Qui ętes-vous ?

Pourqoi Paul ne travaille-t-il pas ?

Votre mşre travaille-t-elle ?

"Co ?" v 1.pádě :

přímá otázka 	: Qu'est-ce qui a cahier ?

nepřímá otázka 	: Je ne sais pas ce qui a cahier.

"Co ?" v 4.pádě :

přímá otázka 	: Que voyez-vous ?

nepřímá otázka 	: Dites-mois ce que vou voyer.

"Co ?" po předložce :

De quoi parlez-vous ?

A quoi pensez-tu ?


Présent du subjonctif

Má u sebe téměř vždy spojku "que". Tvoří se u všech sloves koncovkami, které se připojí ke kmeni 1.os.množ.čísla indicatif présent :

-e 	-ions

-es 	-iez

-e	 -ent

Vyskytuje se hlavně ve větách vedlejších. U většiny sloves se tvoří pravidelně, kromě sloves avoir,ştre, u některých nepravidelných sloves se mění kmen vlivem přízvuku. Od jiného kmene se subjonctif tvoří u sloves faire (fasse), savoir (sache), pouvoir (puisse).


Imparfait du subjonctif

V moderním jazyce se užívá zřídka. Tvoří se od kmene passe simple koncovkami :

I. třída 	-asse 	-assions

-asses 	-assiez

-ât 	-assent

II. třída 	-isse 	-issions

III. třída 	-isses 	-issiez

-ît 	-issent

Užívá se ve větě vedlejší, je-li ve větě hlavní některý čas minulý nebo kondicionál a jedná-li se o děje současné.


Passé du subjonctif

Tvoří se : avoir nebo ętre ve présent du subjonctif + participe passé

Užívá se ve větě vedlejší, předchází-li její děj větě hlavní. Věta hlavní je v čase přítomném.

Je ne croix pas qu'il le comprenne.

Nemyslím, že tomu rozumí.

ALE :

Je ne croix pas qu'il l'ait compris.

Nemyslím, že tomu rozuměl.


Plus-que-parfait du subjonctif

Tvoří se : avoir nebo ętre v imparfait du subjonctif + participe passé

Užívá se velmi zřídka hlavně v psaném projevu je-li ve větě hlavní čas minulý a děj věty vedlejší předchází ději věty hlavní.

J'ai été hereux qu'il fűt parti.

Byl jsem šťasten, že odešel.


Subjonctif - přehled

Tabulka pro užití subjonctivu :

Hlavní věta 	Děj vedlejší věty je

současný 	předčasný

présent, futur	présent du subjonctif 	passé du subjonctif

některý čas minulý nebo conditionnel 	imparfait du subjonctif 	plus-que-parfait du subjonctif

Přehled slovesných časů

Subjonctif - užití


Subjonctif - užití

Subjonctif se užívá po spojce que, která znamená

1. "aby", je-li v hlavní větě sloveso nebo výraz vyjadřující :

- přání a souhlas (désirer, vouloir, souhaiter, permettre, aimer, proposer, consentire, dire, téléphone, écrire)

- rozkaz (exiger, commander, défender)

- nutnost ( il faut, il est nécessaire, il est temps, il est important)

Il dit que vous en parliez.

Řekl, abyste o tom mluvil.

ALE : Il dit que vous en parlez.

Řekl, že o tom mluvíte.

2. "že" po slovesech a výrazech vyjadřujících city, duševní hnutí : s'étonner, se réjouir, regretter, se plaindre, avoir peur, il est triste,juste, ętre hereux,content,mécontent, il suffit, c'est demmage

Elle est heureux que tu sois ici.

Je šťastná, že tu jsi.

3. "že" po slovesech a výrazech nejistoty, pochybnosti, možnosti : donter, ignorer, nier, il semble, il est donteux,possible,impossible

Subjonctif se dále užívá :

4. Po slovesech penser, croir, espérer, dire, savoir, v záporném nebo tázacím tvaru, vyjadřují-li nejistotu.

Croyez-vous qu'il puisse le faire ?

Věříte, že by to mohl udělat ?

5. Ve větách vztažných

- vyjadřuje-li tato věta záměr nebo cíl, jehož dosažení není jisté

Je cherche quelqu'un qui sache bien parler français.

Hledám někoho, kdo umí dobře francouzsky.

- je-li v hlavní větě 3.stupeň přídavného jména nebo výrazy "le premier, le dernier, le seul"

C'est la plus belle ville que j'aie vue.

To je nejhezčí město, které jsem viděl.

6. Ve větách příslovečných po spojkách :

pour que(afin que) 	aby

de façon que 	tak aby

sans que 	aniž

avant que 	dříve než

en attendatnt que 	než, dokud ne

bien que 	ačkoliv, přesto že


Podmínková souvětí

1. Podmínková souvětí přítomná skutečná, "si" = "jestliže"

Ve větě vedlejší je místo času budoucího čas přítomný, ve větě hlavní je čas budoucí nebo rozkazovací způsob :

S'il fait beau, viens me voir.

Jestliže bude hezky, přijď mně navštívit.

S'il fait beau, je sortirai.

Bude-li hezky, půjdu ven.

2. Podmínková souvětí přítomní neskutečná, "si" = "kdyby"

Ve větě vedlejší je imparfait a ve větě hlavní conditionnel présent.

S'il faisit beau, je sortirais.

Kdyby bylo (teď) hezky, šel bych ven.

Si tu voulais, tu pourrais aller avec nous.

Kdybys chtěl, mohl bys jít s námi.

3. Podmínková souvětí minulá neskutečná "si" = "kdyby"

Ve větě vedlejší je plus-que-parfait a ve větě hlavní je contionnel passé.

S'il avait fait beau, je serais sorti.

Kdyby bylo bývalo hezky, byl bych šel ven.

Si tu avais voulu, tu aurait pu aller avec nous.

Kdybys byl chtěl, byl bys mohl jít s námi.


Souslednost časů

Je-li sloveso hlavní věty v některém čase minulém, je ve větě vedlejší, jejíž děj je současný s dějem věty hlavní, místo českého přítomného času imparfait :

Charles m'a dit que son pşre était malade.

Karel mi řekl, že jeho otec je nemocný.

Karlův otec byl nemocný v době, kdy mi to řekl, zatímco :

Charles m'a dit que son pşre avait été malade.

Karel mi řekl, že jeho otec byl(tehdy) nemocný.

Karlův otec byl nemocen v době před tím, kdy jsem s ním mluvil, ve větě vedlejší je plus-que-parfait.


Zápor

1. U slovesa

Zápor se u slovesa vyjadřuje záporkami ne před slovesem, pas za slovesem :

Je ne vois pas.

U infinitivu je zápor vyjádřen : ne pas fumer

Záporka pas se vynechává, je-li ve větě nějaké záporné příslovce :

Il ne fume jamais.

Nikdy nekouří.

2. Zápor, vyjádřený pouze záporkou "ne" se užívá

- ve spojení se slovesy oser, pouvoir (pouze v přít.čase) a savoir :

Il n'ose fumer.

Neodvažuje se kouřit.

- po "si" ve větách podmínkových

Si je ne me trompe.

Nemýlím-li se.

POZNÁMKA : záporná příslovce rien, personne, jamais, aucun mohou mít kladný smysl po :

- po přeložkách sans, avant de

Viens me voir avant de rien commencer.

Přijď mně navštívit, dříve než něco začneš.

- ve vazbách, jejichž smysl je vlastně záporný

Avez-vous jamais vu cela ?

Viděl jste to kdy ?

Il travalille plus que personne.

Pracuje víc než kdo jiný.


Conditionnel présent

U všech sloves se tvoří připojením koncovek k infinitivu :

-ais 	-ions

-ais 	-iez

-ait 	-aient

je parlerais 	mluvil bych

je finirais 	končil bych

je vendrais 	prodal bych

Nepravidelně se tvoří u sloves pomocných, modálních a u většiny nepravidelných sloves.

Conditionel passé

Přehled slovesných tvarů


Conditionnel passé

Tvoří se : avoir nebo ętre v conditionnel prés. + participe passé

j'aurais chanté 	byl bych zpíval

je serais venu 	byl bych přišel

je me serais levée 	byla bych vstala


Futur

Tvoří se od infinitivu koncovkami

-ai 	-ons

-as 	-ez

-a 	-ont

je chanterai

tu finiras

il vendra

Nepravidelně se tvoří u sloves pomocných, modálních a u většiny nepravidelných sloves. Užívá se pro vzdálenější budoucnost.

Au printemps j'irai ą Paris.

Na jaře budu v Paříži.

Přehled slovesných časů

Futur antérieur


Futur antérieur

Tvoří se : avoir nebo ętre v bud.čase + participe passé

je serai arrivé

j'aurai fini

Označuje děj budoucí, který skončí dřív, než nastane jiný děj budoucí.

Užívá se :

a) ve větách časových

Dşs que (jakmile) j'aurai terminé ce travail, je sortirai.

b) v samostatných větách, ve kterých považujeme děj za skončený

J'aurai terminé mon travail ą midi.

Budu mít práci skončenu v poledne.

c) pro označení pravděpodobnosti v minulosti

Il aura manqué son train.

Asi zmeškal vlak.

Přehled slovesných časů

Futur


Trpný rod (forme passive)

Tvoří se :  ętre v přísl.čase + participe passé

- přítomný : 	je suis interrogé(e)

jsem vyslýchán(a)

- minulý : 	Le moteur a été changé.

- futur : 	Il sera interrogé par le juge.

Původce děje se označuje předložkou par.

Trpný rod není ve frncouzštině příliš oblíben, nahrazuje se :

a) neurčitým zájmenem "on"

On l'a été interrogé.

b) pomocí zvratné formy

Le livre se vend bien.

Přehled slovesných časů


Blízká budoucnost (futur prochaine)

Tvoří se :  "aller" v přít.čase + infinitiv slov.význam.

Qu'est ce que nous allons faire?

Je vais rendrer ce soir.

Užívá se k označení blízké budoucnosti a zárověň označuje záměr, k jehož splnění co nejdříve dojde. Překládá se budoucím časem nebo slůvkem "hodlám".

Je vais le lire.

Hned to přečtu.

Hodlám to přečíst.

Je-li "aller" v imparfait, znamená to, že ke splnění záměru nedošlo.

Il allait me le dire, quand quelqu'un a sonné.

Chystal se mi to řici, když tu někdo zazvonil.


Blízká minulost

Tvoří se : "venir" v přít.čase + de + infinitiv#význ.slov.

Je viens de le lire.

Právě jsem to řekl.


Vazby polopomocných sloves

ne faire que + infinitiv

Il ne fait que dessiner.

Stále jen kreslil.

tarder ą fair qc

dát si na čas, dlouho něco dělat

ne pas tarder ą faire qc

hned něco udělat

commencer par faire qc

na začátku něco udělat

ętre sur le point de faire qc

právě chtít něco udělat


Participe passé (příčestí minulé)

Tvoří se u sloves 1.třídy koncovkou -é a u sloves 2.třídy koncovkou -i k slovesnému kmeni.

chanter 	- chanté

finir 	- fini

Nepravidelně příčestí minulé tvoří slovesa pomocná, modální a většina sloves nepravidelných.


Passé simple

Tvoří se připojením koncovek ke slovesnímu kmeni :

I.třída 	-ai 	-âmes

-as 	-âtes

-a 	-şrent

II.třída 	-is 	-îmes

III.třída 	-is 	-îtes

-it 	-irent