Sítě peer-to-peer 
Internetové bojiště
Sítím pro výměnu souborů (p2p) jsme se na stránkách Chipu věnovali již několikrát a i na CD často naleznete programy umožňující sdílet a stahovat nejen hudbu a filmy, aniž bychom za ně museli platit. Toto téma se netýká pouze toho, se kterými programy na síť vyrazit, ale také vývoje p2p sítí jako takových. 

Od roku 1999, kdy se objevila první výměnná síť na světě, neměly sítě p2p na růžích ustláno. Sdílení hudby a filmů je totiž trnem v oku organizacím jako RIAA, MPAA, OSA nebo IFPI, a tak se skoro každá výměnná síť stala dříve či později terčem soudních sporů. Když už nešlo obvinit samotné provozovatele sítě, našel se alespoň obětní beránek v podobě samotných uživatelů. Jak se vlastně sítě a spory kolem nich vyvíjely? 

ZA VŠE MŮŽE NAPSTER 
První sítí, která fungovala skutečně jako výměnná síť v dnešním smyslu slova, byl Napster. Je to už téměř pět let, co se na internetu objevila nová služba, bez které si dnes mnozí z nás ani nedokáží představit život. Shon Fenning, tehdy sedmnáctiletý student Severovýchodní univerzity v Bostonu, začal na žádosti svých spolužáků vytvářet aplikaci, která dokázala odeslat na centrální server informace o dostupných hudebních souborech na disku uživatele a následně vyhledávat u ostatních připojených uživatelů požadované skladby. Na vytvoření plně funkční sítě tehdy potřeboval pouhý půlrok, a to i přesto, že se v průběhu tvorby teprve učil některé programovací techniky. 
Co naplat, síť byla vytvořena a se vzrůstajícím počtem uživatelů (její působnost byla záhy rozšířena i za hranice univerzity) se stala trnem v oku organizacím zastupujícím autory hudby a filmu. Lidem se možnost zdarma a pohodlně (oproti některým placeným FTP archivům nebo IRC kanálům) si stáhnout vybranou písničku zalíbila natolik, že počet uživatelů se zvyšoval každým dnem a během dvou měsíců byl nalezen investor, jehož peníze měly zajistit provoz sítě na další půlrok. 
Život "koťátka" (logo Napsteru) však netrval dlouho a již podzim 1999 lze označit za začátek konce (nejen Napsteru, ale i všech podobných sítí). Pouhé čtyři měsíce od oficiálního spuštění sítě trvalo RIAA a vydavatelstvím, než podaly první žalobu. Následujících sedm měsíců do května 2000 znamenalo pro Napster sérii ústupků, úmluv a ultimát, kdy to nejrazantnější znamenalo odpojení cca 300 tisíc počítačů, které sdílely skladby skupiny Metallica (na žádost samotné skupiny). V rychlém sledu pak následoval pokus o zákaz všech ochranných známek sdílených na této síti a také rozhodnutí o ukončení činnosti sítě během dvou dnů. Naštěstí bylo několik hodin před lhůtou vyhověno odvolání a soudní mašinerie se táhla celý podzim. Soudy zmítaná a oslabená síť neznamenala od podzimu 2000 pro RIAA už tu největší hrozbu, neboť se jak houby po dešti začaly objevovat nové a nové sítě. Napster navíc uzavřel separátní mír s vydavatelstvím Bartelsmann AG, které předpokládalo přechod na placený systém. I přes tyto okolnosti však síť Napster své brány 11. července 2001 uzavřela nadobro. (Pro Bartelsmann AG však byl Napster noční můrou ještě pěkně dlouho, neboť čelil žalobě o 17 mld. dolarů za podporu technologie sloužící k porušování autorských práv.) 

KAZAA, GNUTELLA A DIRECT CONNECT 
Popularita nápadu Shona Fenninga přiměla i ostatní programátory k tvorbě aplikací pro sdílení dat, které se svého předchůdce snažily překonat po stránce komfortu, funkcí nebo formátů sdílených souborů. Mezi první vlaštovky v této oblasti softwaru patří klienti pro síť Gnutella, která byla po předchozích zkušenostech Napsteru založena na jiném síťovém modelu. Napster ke své činnosti totiž používal centrální server, který není problém odpojit a vypnout tak celou síť, kdežto Gnutella je skutečně peer-to-peer (každý připojený počítač může být zároveň serverem pro určitou lokální skupinu uživatelů) a vypnutí jednoho serveru neohrozí provoz sítě. I po uzavření stránek www.gnutella.com však projekt díky nezávislým vývojářům přežil a zdokonaloval se (mezi klony Gnutelly patří Aimster, LimeWire, BearShare nebo Xolox). 
Gnutella ale nebyla jediným počinem, který vznikl jako odpověď na Napster. Mezi ty nejznámější patří také síť FastTrack, mluvíme-li o roce 2000, pak tehdy ještě společná pro MusicCity/Morpheus, Grokster a KaZaA. Vznikala sice téměř souběžně s Napsterem, ale své místo mezi "celebritami" v p2p sítích si vydobyla až po svém prvním uzavření. FastTrack, stejně jako Gnutella, nemá žádný centrální server. "Serverem" ale také nemůže být jakýkoliv připojený počítač, ale pouze ty nejvýkonnější, v danou dobu připojené. Právě na technologii FastTrack se RIAA v posledních dvou letech zaměřuje, a jak se ukazuje, čím dál tím úspěšněji. 
Třetím hráčem, který zatím důstojně odolává všemu, co by mohla RIAA proti němu začít, je síť Direct Connect. Ve své podstatě je tato síť pro hudební i filmový průmysl největším trnem v patě, na druhou stranu je pro ně soudně nedostupná. O co vlastně jde? Firma NeoModus vytvořila ve své době (2001) nejdokonalejší filozofii výměnné sítě, jejíž topologie zamezuje podání žalob ze strany RIAA. V žádném případě totiž nejde o jednotnou síť, ale o velké množství jednotlivých a na sobě nezávislých skupin uživatelů, kteří se připojují k jednotlivým hubům (serverům), jimž je společný pouze použitý komunikační protokol a software. Pokud by se chtěla Velká pětka pokusit zastavit činnost DC, musela by podat žaloby na všechny servery. Po celou dobu nebyl ani náznak pokusu zarazit prudký rozvoj Direct Connectu, což láká do sítě stále více uživatelů. I v Česku je Direct Connect stále více oblíben a kromě několika desítek hubů s desítkami tisíc uživatelů se i čeští programátoři podílejí na vývoji klonu Direct Connectu, nazvaného CZDC++. 
Existuje ještě mnoho dalších sítí (např. iMesh) fungujících na stejných principech jako KaZaA, ty však zatím nebyly pro RIAA příliš zajímavé. 

UŽIVATELÉ, TŘESTE SE 
Protože od vítězství nad Napsterem nedosáhla RIAA ani další podobné organizace žádného podobného úspěchu, obrátila svůj mnohdy neoprávněný hněv na samotné uživatele sítí. Prvním pokusem, který byl značně medializován, byla na podzim 2002 žádost o vydání informací o majiteli internetové přípojky od společnosti Verizon Communications. RIAA však narazila na odpor. Zástupci Verizonu odmítli údaje poskytnout a RIAA tehdy nepomohl ani kontroverzní americký zákon DMCA, který mimo jiné zakazuje i neoprávněné stahování hudby a filmů. Organizace na ochranu spotřebitelů začaly poukazovat na neústavnost tohoto zákona s tím, že RIAA chce přenést na poskytovatele připojení povinnost kontrolovat, k čemu zákazníci používají internetové připojení. Přestože Verizon dlouho odolával, vyměnil nakonec osobní údaje prvního odhaleného piráta za svobodu pro něj i další, neboť RIAA se zavázala celý proces stornovat. Mezitím někteří ostatní poskytovatelé obesílali své zákazníky s vysokým objemem odchozích dat e-mailem, kde je upozorňovali na nelegálnost sdílení na sítích p2p. 
Dalším obětním beránkem se staly univerzity. U civilních univerzit nebyl opět úspěch takový, jak se očekávalo, ale výsledek se dostavil u vojenské námořní univerzity, kde bylo zabaveno na sto počítačů a studentům bylo vyhrožováno vojenskými soudy. 
Během prvního roku RIAA obeslala skoro jeden milion uživatelů sítí p2p dopisem s návrhem mimosoudního vyrovnání a některé zažalovala o náhradu škody. Jednotlivce mohla žalovat o částku 750 až 150 000 dolarů za jednu sdílenou skladbu. 
Poslední třešničkou na americkém dortu byla žaloba dvanáctileté dívky, která si stahovala přes KaZau písničky. Pokutu nakonec nezaplatila její šokovaná matka, ale firmy provozující výměnné sítě jako dobrovolný dar. 
Na konec roku, pár dní před Vánocemi, dostali američtí stahovači drobný dáreček. Odvolací soud ve Washingtonu rozhodl, že RIAA už nadále nemůže na základě DMCA nutit poskytovatele internetového připojení k vydaní osobních údajů pirátů v tzv. zkráceném řízení. Podle slov RIAA to ale neznamená, že by byl se žalobami konec - na leden je jich opět naplánováno několik stovek, ale soudní jednání bude zdlouhavější. I přesto byl na podzim v USA přijat nový zákon k zamezení úniku tzv. kinoripů (kopií filmů natočených skrytou kamerou během (před)premiéry), podle kterého i za pokus o pronesení kamery do kinosálu může být pachatel odsouzen až na pět let. 

JINÝ KRAJ, JINÝ MRAV 
Přesuneme-li se do Evropy, přesněji řečeno do Evropské unie, pak ani zdejší obyvatelé nemají na růžích ustláno. Dánové například dostávali dopisem složenky na zaplacení tučné pokuty (podzim 2002). Španělé se třásli před 4000 soudními obsílkami (červenec 2003) a dalších 95 000 jich bylo připraveno, ovšem bublina nakonec splaskla, neboť Španělé mohou, stejně jako Češi, stahovat hudbu a film, pokud jim z toho neplyne zisk. 
IFPI se po prosincové "prohře" RIAA nechala slyšet, že se na žaloby mohou těšit i obyvatelé starého kontinentu. Po represích v USA klesl počet tamních uživatelů sítě KaZaA, naopak značně stoupl počet Evropanů, kteří stahují hudbu přes výměnné sítě. Na rozdíl od USA není stahování ve většině zemí trestné, a tak se IFPI bude soustředit pouze na ty, kteří nějaké filmové a audio nahrávky sdílí. 

A CO ČEŠI? 
O tom, co si vlastně podle nyní platného autorského zákona můžeme legálně stáhnout a zkopírovat, jsme naposledy psali v Chipu 6/03. Zkráceně řečeno, Češi mohou být zatím klidní, neboť ten, kdo pouze stahuje, nedělá nic protizákonného. Neklidní mohou být však uživatelé, kteří nabízejí pálené CD v inzerátech (policie má oči všude), a také černí prodejci a výrobci ve velkém (jak naznačili zástupci IFPI při likvidaci CD během loňského Invexu). 
O tom, že za prázdná média odvádíme poplatek ve výši dvě procenta z ceny médií na vykrytí nákladů umělců a výrobců hudby, aniž bychom na ně nutně nějaký autorsky chráněný materiál vypalovali, ví snad každý. Mnohým ale mohlo uniknout vyjádření Karla Kučery, ředitele IFPI ČR, pro server Technet.cz ze dne 27. března 2003. Pan Kučera si tehdy posteskl, jak jsou dvě procenta málo a že IFPI usiluje o změnu záko na z procentuální sazby na fixní. To by samo o sobě nijak příliš nevadilo, kdyby ovšem ona fixní částka neměla představovat 20 Kč za jeden CD. Vzhledem k tomu, že spousta firem používá CD jako levné záložní médium, zálohování by se pěkně prodražilo. Naštěstí ani téměř rok po tomto výroku se nic neděje, tak doufejme, že na tuto hru politici nepřistoupí. 

PŘEHLED SOFTWARU
Podobný přehled jsme vám v Chipu přinesli naposled před rokem, nicméně od té doby se zase tolik nezměnilo, proto se některý software bude opakovat. 

DIRECT CONNECT 
V dnešní době asi síť s největší budoucností a nejvyšší "odolností" proti RIAA. Jedná se o jednotlivé skupiny 1 - 7500 uživatelů (běžné maximum je ale zatím okolo 800 uživatelů). Mezi skupinami není žádná provázanost, vlastní síť může vytvořit v podstatě každý, kdo dokáže zprovoznit specializovaný server (hub). 
České společenství okolo této sítě je tak silné, že huby jsou věčně přeplněné a většinou je problém se připojit, ačkoliv maximální počet uživatelů je u tří hubů nastaven na hodnoty v okolí 3000. Navíc, až na malé výjimky, se správci hubů starají o čistotu a správný chod celé komunity, korektním uživatelům usnadňují stahování a ty, kteří porušují jasně daná pravidla (ale čas od času i nevinné), ze sítě odpojí, případně jim zabrání v připojení. 
U Direct Connect od firmy Neo-Modus ale již neprobíhá další vývoj, nicméně díky otevřenému kódu vznikl téměř dokonalý nástupce, úplně bez spywaru a vyskakovacích oken, označovaný jako DC++. Klonů "oficiálního" DC++ je mnoho, existují verze i pro Linux a Češi mají samozřejmě něco extra - verzi od PePKa (tzv. CZDC++), která obsahuje některé možnosti, jež usnadňují stahování, a navíc české huby patří mezi největší na světě. 

IMESH 
Celkem rozumný prográmek, který ač obsahuje maximum spywaru a reklamní banner, neobtěžuje nás vyskakovacími okny. Výsledky hledání a možnosti programu tyto neduhy vylepšují, hledat můžeme podle různých kritérií s možností využití různých filtrů. Se staršími daty tu příliš počítat nemůžeme, ovšem novinky zde nalezneme s určitostí. Mnoho lidí si jej nemůže vynachválit, a tak pokud ještě nejste rozhodnutí a nevadí vám nutnost odstranění spywaru po instalaci, můžete vesele instalovat a stahovat. 

EARTHSTATION 5 
Nejnovější počin na internetové síti, který se od počátku prohlašuje za nejbezpečnější síť a který se vůbec nebojí RIAA. Firma provozující síť je zaregistrovaná v Palestině, kde autorské zákony chrání pouze domácí produkci, takže z tohoto pohledu je vše v pořádku. Aby byla nezávislost na Americe ještě viditelnější, nabízejí stránky kromě provozování p2p sítě také sériová čísla k mnoha programům, které můžeme ze sítě stáhnout (pozor, jejich použití je v ČR nezákonné). 
Klient pro připojení do sítě je možné stáhnout v mnoha jazycích, češtinu nevyjímaje. Jeho použití je celkem snadné, bohužel ne všem bude fungovat, přestože autor prohlašuje, že program projde přes každý firewall a filtr a funguje například na amerických univerzitách, kde naopak nefunguje např. KaZaA. Program rozhodně můžete vyzkoušet, je zcela bez spywaru a lze jej jednoduše odinstalovat. 

KAZAA (LITE) 
Tento program bohužel zdlouhavě stahuje potřebné instalační soubory z internetu. Ani po instalaci nepříjemnosti zcela nekončí. Program při práci používá jádro Internet Exploreru, díky čemuž mohli vývojáři použít takový způsob podávání reklamy, jako jsou pop-up okna. Program bohužel obsahuje také "bohatou nabídku spywaru". Rozhraní je realizováno poměrně obstojně. V KaZaA jsou funkce předběžného poslechu audiosouborů, existuje podpora skinů a další drobné možnosti, které přispívají k pohodlnější práci. 
Nebudeme-li nic sdílet, můžeme se dočkat, že časem nebudeme ani moci nic stahovat nebo budeme na stahování čekat pěkně dlouho. Je zde totiž něco jako měřič, který na základě uploadu a downloadu určí naši hodnotu pro síť FastTrack. Pokud máme vysokou hodnotu, máme přednost před všemi, kteří jsou podřadnější. 
Bohužel je nyní problém s verzí Lite, která již pravděpodobně nebude vyvíjena, přesto ji na našem CD naleznete. 

Při pohledu na přehled softwaru vás asi napadne, že je toho nějak málo. Ano, je to skutečně tak, zmíněné programy představují skutečně to nejlepší (hlavně Direct Connect), co můžete na stahování dat ze sítí peer-topeer použít. Naprosto bezkonkurenční je Direct Connect, ale i KaZaA Lite nebo iMesh se dají dobře použít. Ke všem naleznete na CD kromě instalačních dat také jednoduché návody.
Tomáš Milbach

SÍTĚ P2P NEJSOU ŠPATNÉ
To si zřejmě myslí většina jejich uživatelů. A nejen oni. Tento způsob šíření hudby si pochvalují nejen nezávislí zpěváci a skupiny, ale též třeba Robbie Williams nebo Moby. Poslední jmenovaný dokázal udělat vrásky na čele nejen RIAA po svém prohlášení, že p2p sítě jsou skvělé a že je rád za to, že Napster existoval. Sám Moby produkuje své CD u menších společností a nesnáší producenty hudby podle šablony. Když RIAA prosadila před třemi lety filtrování sdílených dat na síti Napster, Moby byl zásadně proti stažení svých skladeb. Mobymu vůbec nevadí, jak se k jeho hudbě fanoušci dostanou, důležité pro něj je, že se jeho hudba líbí. Tytéž pocity má i např. Robbie Williams, který se také obul do RIAA za její žaloby. Opačné pocity má však Madonna, která zahltila sít KaZaA současně s vydáním alba American Life spoustou falešných souborů s mírně sprostým vzkazem namísto skladeb z jejího alba. 

BEZ NABÍDKY NENÍ POPTÁVKA 
Filozofie zástupců OSA, že když člověk nemá na auto, stejně ho nepůjde ukrást, je zcela zcestná už proto, že stažení hudby z internetu není krádež. Na druhou stranu, když se podíváme na složení koncové ceny CD, zjistíme, že autor z ní dostane jenom malou část (okolo 10 %), zbytek spolkne vydavatel a producent a okolo 25 % mají maloobchody. Nižší ceny by rozhodně pomohly oživit hudební trh, ale dalším problémem je nabídka, která je v poslední době skoro žalostná. Produkovaná hudba je si podobná jako vejce vejci a trh začíná být přesycen. O alternativní směry zavadíte v obchodech pouze stěží. Navíc zcela pryč jsou časy, kdy lidé vyměňovali vinylové desky za skladnější CD, a na nové technologie (MP3 přehrávače, DVD Audio apod.) přecházejí lidé pomalu, proto zisky nejsou tak vysoké. 

LEGÁLNÍ STAHOVÁNÍ A KOPÍROVÁNÍ 
Chcete-li se více poučit o problematice legálního stahování a kopírování, doporučuji zhlédnout záznam diskuse na ČVUT ze 4. listopadu 2003, kterého se zúčastnili mimo jiné zástupci IFPI (Karel Kučera), ČPU (Mgr. Markéta Prchalová), specialista na počítačové právo (doc. Vladimír Smejkal) a ředitel Společnosti pro podporu formátu DVD (Pavel Borowiec). Přednášky se zúčastnil také Huw Perkins z Columbia Tristar Pictures (Sony). Záznam je k dispozici na serveru Audiovizuálního centra Silicon Hillu na adrese http://avc.sh.cvut.cz (680 MB). Kromě poučení, co se smí, a co ne, vysvětluje Huw Perkins důvody nastavených cen DVD nebo můžete nalézt odpovědi na konkrétní dotazy. 

SLOVNÍČEK POJMŮ
p2p, peer-to-peer - obecný název pro sítě umožňující uživatelům sdílet různá data 
RIAA - Recording Industry Association of America (www.riaa.com), organizace zastupující americké nahrávací společnosti 
MPAA - Motion Picture Association of America (www.mpaa.org), organizace zastupující americká filmová studia
OSA - Ochranný svaz autorský (www.osa.cz), občanské sdružení zastupující české hudebníky 
IFPI - International Federation of the Phonografic Industry (www.ifpi.cz, www.ifpi.org), mezinárodní organizace zastupující hudební vydavatelství 
DMCA - Digital Millenium Copyright Act zákon platný v USA od roku 1998, stavící mimo zákon i samotné stahování nebo použití nástrojů pro odstranění ochran CD 
EUCD - European Union Copyright Directive - zákon podobný DMCA, platný v Evropské unii 
ČPU - Česká protipirátská unie (www.cpufilm.cz), zájmové sdružení právnických osob na ochranu audiovizuálních děl Velká pětka - společné označený pro vydavatelství Universal Music, BMG, Sony Music, EMI a Warner Music