Cenové srovnání paměťových karet 
Lesk a bída paměťových karet 
Paměťové karty (označují se rozličnými podivnými zkratkami, jako např. SD/MMC, MS, SM, CF atd.) jsou většinou spojovány s digitálními fotoaparáty, s rozvojem techniky již ale i s různými MP3 playery, digitálními záznamníky atd. Naposledy jsem s jistým překvapením slot na kartu našel i ve své DV kameře. 

Postupem času se z dříve exotické záležitosti stala celkem běžná věc. 
Objevily se cenově dostupné karty a též levné a rychlé čtečky k počítačům. Kombinace těchto okolností posouvá paměťové karty do poněkud odlišné pozice - do pozice paměťového média pro přenos běžných souborů střední velikosti. Tedy takových souborů, které jsou příliš velké na to, aby se vešly na disketu (anebo příliš cenné, abyste je tak nespolehlivému médiu svěřili), a zároveň příliš malé na to, abyste je chtěli vypalovat na cédéčko (přestože toto médium dnes stojí 7 Kč, je mi dost trapné na něj pálit tři mega). 
Smyslem tohoto článku je představit svět paměťových karet jako médií pro normální lidi a pro použití mimo "ghetto" high-tech digitálních hraček. Proto se v něm zaměřuji na cenově efektivní řešení, navíc dostupná pro normálního uživatele.  

Společné znaky 
Ať už je jejich komerční název jakýkoliv, paměťové karty mají několik společných vlastností. 
Jsou malé. Buď úplně maličké, jako poštovní známka (SD/MMC), nebo trochu větší, jako půlka platební karty (SM, CF), nebo něco mezi tím (MS). Jsou odolné. Nic se v nich netočí, nemají baterii, která by se mohla vybít, nic, co by se mohlo ulomit. Všechny paměťové karty jsou kus plastu s několika kovovými kontaktními ploškami. Jediným spolehlivým způsobem, jak kartu a záznam na ní zničit, je kartu fyzicky přelomit. Holýma rukama se vám to povede stěží a (snad s výjimkou tenoučkých SmartMedia karet) ani při hodně drsném zacházení je nemáte šanci zničit. Upřímně řečeno, už se mi podařilo zničit nebo nějakým jiným způsobem "znefunkčnit" většinu zařízení, která s kartami pracují, zatímco všechny mé karty jsou funkční. 
Jsou (relativně) drahé. Ceny karet se pohybují v jednotkách tisíc, což při porovnání s cenou ostatních médií není zrovna málo. Na druhou stranu je jenom málo jiných médií, která bez potíží schováte do kapsičky u džínsů (myslím tu maličkou kapsičku, co se do ní skoro nic nevejde a co je na většině kalhot zbytečná). 
Mají (relativně) malou kapacitu. Přestože existují (nehorázně drahé) karty o velikosti až 512 MB, má smysl se bavit o kapacitách 64 - 128 MB.  

Technologie 
Co do funkčnosti jsou všechny dále zmiňované technologie stejné. Rozdíl je jenom ve vzhledu (rozměrech) a ceně.  

MultiMediaCard/Secure Digital (MMC/SD) 
Relativní nováček, jehož podíl však rychle roste. Co do rozměrů nejmenší běžně dostupný typ. Používá ho široká plejáda výrobců v rozličných zařízeních. Namátkou jmenujme Canon, Panasonic nebo Siemens. Karty se vyrábějí ve velikostech do 128 MB, přičemž karty této velikosti jsou nehorázně drahé a vyplatí se uvažovat nanejvýš o 64MB exemplářích.  

MemoryStick (MS) 
Firemní standard Sony. Karty se vyznačují typicky modrou barvou a přezdívkou "žvýkačka", díky typicky podlouhlému tvaru. Není mi známo, že by je používal někdo jiný než Sony, ale tato firma je zase dává do všeho: do digitálních fotoaparátů, kamer, notebooků, diktafonů, kapesních počítačů, a dokonce i do elektronického psa Aibo. Osobně je považuji za designově nejzdařilejší a nejpraktičtější, zato však nejsou nejlevnější.  

SmartMedia (SM) 
Poněkud starší standard a trochu outsider, dle mého názoru poněkud neprávem. Používá ho firma Olypmus, ale najdete ho i leckde jinde, například v digitálních fotoaparátech Agfa. Jistou jeho nevýhodou je, že SmartMedia karty jsou tenoučké, a tudíž teoreticky náchylné ke zlomení. Výhodou je poměrně nízká cena, což může SM činit favoritem pro někoho, kdo potřebuje obecné médium pro počítač a není vázán na nějakou jinou digitální záležitost.  

CompactFlash (CF) 
Pokud mne paměť neklame, jedná se o nejstarší ze zde zmiňovaných norem, nicméně má se stále čile k světu. Přestože i ostatní zde zmiňované technologie umožňují využití i pro něco víc než jen paměťové karty, je CF jedinou, pro kterou existuje široká plejáda nepaměťových zařízení. V CompactFlash formátu se vyskytují modemy, GPS, digitální kamery, síťové karty a podobně. CF se pomalu dostává do pozice "PCMCIA pro handheldy". Klasické paměťové karty se vyskytují ve velikosti až 512 MB (ty ovšem stojí desítky tisíc). Ve formátu CF (resp. CF II) lze koupit i klasické pevné disky o gigabajtové kapacitě, ovšem za odpovídající peníze.  

Jakou normu zvolit 
Jak už jsme si řekli, funkčně jsou všechna uvedená řešení v zásadě ekvivalentní. Pokud nějakou hračku typu digitální fotoaparát již vlastníte, je váš osud zřejmě předurčen výrobcem, jehož kreaci jste si zakoupili. Budete patrně chtít být kompatibilní a zůstanete u onoho média. Větší volnost máte v případě, že žádnou takovou věc nemáte, anebo jich naopak (stejně jako já) máte tolik, že stejně musíte podporovat všechny existující standardy, a tudíž si volíte jenom jeden protežovaný i pro výměnu dat. V takovém případě jistě nepohrdnete menší ekonomickou analýzou sestavenou na základě aktuálních cen jednotlivých typů.  

Jak to dostat do počítače 
Paměťové karty jsou pěkná věc. A v okamžiku, kdy data na ně a z nich můžete dostat pomocí počítače, jsou ještě pěknější a navíc i užitečné. Pomineme-li jistá více či méně exotická řešení ( jako příkladně paralelní a FireWire čtečky nebo adaptéry do disketových mechanik), přicházejí v úvahu buď USB čtečky, nebo PCMCIA adaptér (máte-li notebook). 
Pro většinu uživatelů bude tedy nejatraktivnější malá krabička povětšinou poněkud futuristického designu, která se k počítači připojuje přes USB port. Obvykle se nazývá čtečkou paměťových karet, byť samozřejmě na karty umí i zapisovat. Používáte-li operační systém Windows (nejlépe pak Windows 2000), je instalace a používání až urážlivě triviální. Zařízení prostě připojíte k počítači a strčíte do něj příslušnou kartu. Systém zařízení sám najde, nainstaluje si ovladače ( jsou přímo v operačním systému, se zařízením žádnou disketu či CD zpravidla nedostanete) a karta se objeví ve vašem počítači jako další výměnný disk, se kterým si v zásadě můžete dělat, co jen uznáte za vhodné. Naprosto stejným způsobem fungují PCMCIA redukce, jenom se místo do USB portu strkají do PCMCIA slotu notebooku. 
Nejlevnější čtečky paměťových karet (všech typů) pořídíte většinou za cenu těsně pod 1000 Kč. Pokud si ještě pár stokorun přihodíte, můžete koupit čtečku univerzální, která zvládá více standardů, na trhu jsou za přístupné ceny i USB čtečky zvládající všechny čtyři shora uvedené formáty. Investici oněch několika stokorun navíc vřele doporučuji, protože taková cena mi za univerzální možnost komunikovat prostřednictvím všech momentálně dostupných standardů připadá velmi kulantní. 
V případě, že disponujete velkými paměťovými kartami, doporučuji uvažovat i o FireWire čtečkách, při transferu plného gigabajtového MicroDrive je rozdíl mezi USB a FireWire dost citelný.  

Cenové srovnání 
Ceny paměťových médií shora uvedených typů jsem srovnával tak, jak je může běžný uživatel v České republice zakoupit. Všechny ceny jsou včetně DPH, zjištěné dne 10. 10. 2002 z webových stránek prodejců. Zvolil jsem kapacity 64 a 128 MB, neb ty vycházejí cenově nejvýhodněji. 
Jak podle ceny za megabajt, tak podle ceny za karty vycházejí nejvýhodněji karty SmartMedia (64 a 128 MB), mezi které se v ceně za MB vetřely 128MB karty CF. 
Se zřetelem na cenovou stránku věci bych pro výměnu dat doporučil SmartMedia, máte-li nějaký kapesní počítač nebo plánujete-li jeho koupi, vyplatí se uvažovat i o CF. Zbylé dva standardy jsou téměř dvakrát dražší, a tudíž atraktivní pouze v případě, jste-li k jejich užití vedeni vlastnictvím kompatibilních zařízení. 

Michal A. Valášek, alt@ir.cz

xD-Picture Card 
V současné době se na trhu objevuje další standard paměťových karet, ohlášený před dvěma měsíci společnostmi Olympus a Fuji. XD-Picture Card je (prozatím) nejmenší paměťovou kartou používanou v digitálních kamerách - rozměry jsou 20 x 25 x 1,7 mm a hmotnost 2 g. Nabízí se v kapacitách 16, 32, 64 a 128 MB, do konce roku by se měla objevit i 256MB verze. Standard xD umožňuje v budoucnu maximální kapacitu 8 GB. 
Výrobu paměťového média xD realizuje společnost Toshiba. Současně s uvedením nové karty se začaly prodávat i příslušné USB čtečky, pro práci i ve starších zařízeních využívajících karty Compact Flash je k dostání adaptér xD-Picture karet pro sloty CF (CF II). To, že kartu uvedla společnost Olympus, které patří významná část světového trhu s digitálními fotoaparáty, napovídá, kde (alespoň zpočátku) najde nový standard uplatnění. Jeho hlavními přednostmi jsou právě jeho malé rozměry, které by měly výrobcům fotoaparátů a dalších digitálních zařízení umožnit další miniaturizaci. Nechme se překvapit, jak se xD podaří protlačit i do přístrojů jiných výrobců, než je Olympus a Fuji. Pro uživatele je důležité především to, že nová karta je cenově srovnatelná se Smart Media - 64MB xD-Picture Card stojí zhruba 1200 Kč, 128MB médium pak vyjde na 2400 Kč (ceny s DPH), do budoucna lze očekávat ještě mírné zlevnění. 

-mk

 	 MMC 64 	 MS 64 	 SM 64 	 CF 64 	 MMC 128 	 MS 128 	 SM 128 	 CF 128 	
Cena média	       2 096 Kč 	       2 307 Kč 	     1 185 Kč 	     1 388 Kč 	     4 350 Kč 	     4 377 Kč 	     2 310 Kč 	     2 439 Kč 	
Cena za 1 MB	             33 Kč 	             36 Kč 	           19 Kč 	          22 Kč 	          34 Kč 	          34 Kč 	          18 Kč 	          19 Kč 	
Srovnání průměrných cen za 1 MB