VMware 2.0.3
Velký Bill pod Linuxem i naopak
Uživatelé počítačů si obvykle vystačí s jedním operačním systémem. Avšak i “skalní" uživatelé Linuxu sáhnou po operačních systémech firmy Microsoft, například tehdy, když hra, která jim je sympatická, pod Linuxem neexistuje. Zvídavý příznivec například Windows 2000 by zase rád zjistil, “o čem je Linux". A oba mají potíže s programy vytvořenými pro DOS, protože jim ve zmíněných operačních systémech nefungují. Pro podobné situace a nejrůznější potřeby uživatelů PC nabízí jedno z řešení firma VMware.

PC život ztěžující
Ještě chvíli budu pokračovat ve výčtu situací, které nás při práci s PC mohou potkat, a rozhodnutí, která musíme učinit. Nepřímo to poslouží k popisu představovaného programu a pomůže vysvětlit, v čem vám jeho zakoupení může pomoci a čeho vás může ušetřit. Uvedený příklad programů pro DOS může být navíc komplikován nutností aktivně je používat, přičemž se neustálé restartování počítače kvůli změně operačního systému stává neúnosným. Protože tím je vyloučena varianta více instalovaných operačních systémů, jejichž volba se provádí při startu počítače, nabízí se možnost souběžně používat dvou počítačů. Pokud je tato varianta zavržena (obvykle nejrychleji), nezbývá než se poohlédnout, zda daný produkt pro požadovaný operační systém skutečně neexistuje. Jestliže ano, co s již existujícími daty, když je nelze transportovat? Pak se nabízí jednoduchá rada, která se sice snadno řekne, ale nelehce realizuje – požadovanou aplikaci si naprogramujte. O dalších extrémních řešeních nemá cenu hovořit, zvláště když čtenáři Chipu už jistě mnohé problémy, o nichž nemám ani ponětí, nejrůznějšími způsoby vyřešili.

Funkce programu VMware
VMware slouží k provozování operačních systémů a pod nimi instalovaných programů jako samostatných aplikací ze základního (pro uživatele primárního) operačního systému. Podporován je Linux a Windows. Programem VMware se softwarově vytvoří požadovaný hardware počítače – virtual machine –, jež se jako každý počítač zapíná tlačítkem Power On, vypíná Power Off, komunikujete s ním myší, klávesnicí… I když existují různé emulátory, například 64bitových počítačů, v případě VMwaru z počítače, který máte skutečně po boku, “nevymačkáte" víc, než v něm máte. Zato když budete při konfiguraci virtuálního stroje vhodně hospodařit s dostupnými prostředky, budete moci mít v jednom okamžiku spuštěny více než dva OS (to samozřejmě závisí na možnostech PC).
Instalace je pro Windows a Linux dostupná jako instalační soubor, resp. jako RPM balíček. Postup instalace je jednoduchý a program je funkční po restartu počítače. V poslední fázi instalace VMwaru je doporučeno vypnout automatické spouštění CD-ROM disků, protože, jak sám program říká, “nemám to rád". Je to docela pochopitelný požadavek, jen kdyby si mé dvě CD-ROM mechaniky se mnou po nainstalování programu nezačaly hrát na “schovávanou".
Okno programu nabízí minimální množství funkčních tlačítek. Před instalací požadovaného operačního systému je nutné vytvořit virtuální hardware. Pod funkcí new se skrývají tři možnosti: Configuration Wizard, Editor a Open Existing Configuration. Wizard je průvodcem vytváření virtuálního počítače. Jsou zde předem nastaveny nejpoužívanější operační systémy – řadu MS-DOS až Windows 2000 doplňuje Linux, FreeBSD a ukončena je nabídkou Other… Dalo by se předpokládat, že takto koncipovaná nabídka bude zohledňovat hardwarové nároky jednotlivých operačních systémů. Odzkoušení těchto voleb však prokázalo, že slouží mimo přidělení velikosti virtuální operační paměti pouze k odlišení názvu jinak vždy stejně nastavené konfigurace virtuálního stroje. Odlišení podle názvu jinak ovlivnit nelze (ani volba Other neumožňuje pojmenovat si konfiguraci podle svého) a pro orientaci v existujících konfiguracích musí být využíváno jejich umístění (název adresáře). Jde však o nedořešenou “drobnost" nemající vliv na funkci programu. 
Je-li pro hostující OS připraven počítač, je možné nastavení přizpůsobit pomocí konfiguračního editoru. Další nastavení se provádí pod složkou Global Preferences. Zde se mimo způsob zobrazení (GDI a DirectDraw) volí priorita chování hostujícího OS vzhledem k hostitelskému, velikost paměti a další. Vedle globálních nastavení pracuje VMware s lokálními prioritami. Všechna tato nastavení mají podle mé zjednodušené představy za cíl umožnit vedle přidělení velikosti operační paměti i naladění výkonu jednotlivých virtuálních strojů.
Dostali jsme se ke spuštění virtuálního počítače. I když se o něm stále hovoří, jde o pouhého prostředníka našeho hlavního cíle – spuštění libovolného OS na platformě PC. Úvodní obrazovka spuštěného virtuálního PC je obdobná té, jež se vám pokaždé zobrazí při náběhu počítače, jen logo Energy Star je nahrazeno znakem VMwaru. Teď už stačí zasunout instalační disketu či CD-ROM do mechaniky a postupovat podle zvyklostí. Jen si nezapomeňte zařízení, která budete využívat, v konfiguraci zpřístupnit.
Další dvě ikony v nástrojové liště jsou uživatelům počítačů dobře známy. Následující tlačítko Grab Input slouží k přepnutí do hostujícího počítače, čehož lze dosáhnout klepnutím myší v libovolném místě uvnitř okna. I když je program velice jednoduchý, je dobré si mimo jiné zapamatovat klávesovou zkratku Ctrl/Alt/Esc. Ta slouží k opuštění okna VMwaru (přesunu kurzoru do prostředí primárního OS) a k přechodu z celoobrazovkového režimu do okenního zobrazení.
Předposlední v řadě je ikona Suspend, jež je podle mého názoru tím nejkouzelnějším tlačítkem celého programu. Jejím stisknutím se uloží hostující operační systém ve stavu, v jakém se právě nachází, a poté jste požádáni o potvrzení úkonu. Stav před uložením lze kdykoli vyvolat a pokračovat v práci tam, kde jste skončili. Je to, jako byste zavřeli kryt notebooku a znovu jej otevřeli.
Virtuální počítač se v síti chová jako klasický počítač, stačí jen správně nainstalovat síťový adaptér a operační systém. Neobjevil jsem zmínku o tom, jak je to s ochranou systému (nejde o “slabé místo"?), například bude-li síťové připojení v primárním OS zakázáno a hostující OS bude prostředníkem pro spojení se světem internetu. 
Jako příklad použití VMwaru ve vztahu k využití paměti počítače bych uvedl distribuci Gentus Linux. Pro ni jsem si vytvořil (podle doporučení) počítač s 2GB HD a 47MB RAM. Samotná instalace této distribuce byla zvolena s dostatečnou rezervou vzhledem k velikosti virtuálního disku. Všech 386 MB balíčků Linuxu bylo nainstalováno za 40 minut. Po jeho spuštění historie využití paměti vykázala zvětšení obsazené paměti přibližně o 52 MB. VMware vytváří na HD soubor odpovídající velikosti instalovaných dat na virtuálním disku a tři konfigurační a informační soubory. Velikost adresáře Gentus byla po instalaci 482 MB. Z těchto výsledků se pořízení VMwaru jeví jako rozumná investice do hardwaru, i když virtuálního.

Závěr
Díky svým vlastnostem může VMware uživateli, který nemá zkušenosti s rozdělováním disků a konfiguraci boot manažeru, nabídnout možnost, aby si snadno vyzkoušel jiný operační systém a aplikace (nebo komukoli elegantně obejít v úvodu naznačené problémy). Pokud má být z vašeho hardwaru a operačního systému získán maximální výkon, prostřednictvím VMwaru to nepůjde. I když nejde o “všelék" na všemožné situace, které mohou nastat, je program VMware užitečným a bezprostředním pomocníkem nejen v případě pouhého zkoušení her, programů a různých operačních systémů.

Lubomír Novotný

VMware Workstation 2.0.3
Minimální požadavky: 96 MB RAM, 10 MB na HD pro instalaci, dalších 1 GB a více pro OS, Windows NT/2000, Linux.
Výrobce/poskytl: VMware, Palo Alto, CA, USA.
Cena: 299 USD.

InfoTipy:
www.vmware.com