Srovnávací test přenosných MP3 přehrávačů
MPtrojky do nepohody
Kdo se alespoň občas zajímá o dění kolem počítačů, jistě již nejednou zaslechl pojem MP3. K poslechu těchto zajímavých zvukových souborů přímo z počítače postačí volně šiřitelné programy, mobilní hudební fanoušci však musí své oblíbené skladby poslouchat pomocí náročnějších osobních MP3 přehrávačů, které jsme se teď před prázdninami rozhodli otestovat.

Soubory ve formátu MP3 se dají díky své úspornosti dobře skladovat třeba na CD nebo na harddisku počítače, jejich poslech na cestách ale vyžaduje nějaký přenosný přehrávač, do kterého by se dal výběr skladeb operativně překopírovat. Snahy o vytvoření takového přístroje vedly u firmy Diamond k výrobě přehrávače Rio 300, ve své době i dnes velmi populárního zařízení. Skladby se u tohoto přehrávače i u jeho následovníků ukládají do FLASH paměti, která svůj obsah udrží i po výpadku napájení a je naprosto imunní proti otřesům. Celý přehrávač je velmi malý, lehký a odolný, s minimálními požadavky na napájení, takže vydrží dlouho pracovat  při provozu na baterie. Nevýhodou takového přehrávače je omezená paměť, do které se nahraje necelá hodina hudby v CD kvalitě, případně více, ale za cenu kvality nižší. Téměř všechny přenosné přehrávače sice mají možnost paměť rozšířit přídavnou kartičkou, ale její cena je stále hodně vysoká na to, aby jich mohl mít uživatel dostatečné množství a vyměňoval je jako kazety ve walkmanu. Výrobci tak intenzivně hledají způsob, jak co nejvíce zrychlit nahrávání skladeb do přehrávače, aby se pohodlně mohl obsah jeho paměti často vyměňovat. Dnes se k tomuto účelu používá paralelní nebo USB rozhraní, v budoucnosti se nepochybně objeví přehrávače třeba s IEE 1394 (FireWire) rozhraním, kde bude nahrání několika hodin hudby trvat pouze pár sekund. Zatím však takhle daleko nejsme a musíme se spokojit s dobou přenosu v řádu minut.
Jinou cestou se vydali další výrobci, kteří představili již i MP3 přehrávač do auta, místo autorádia či CD přehrávače. Takové zařízení obsahuje klasický pevný disk, který samozřejmě může uložit nesrovnatelně větší množství skladeb, i když za cenu menší odolnosti proti nárazům a otřesům. Na obdobném principu pracuje i do testu zařazený přehrávač MP3 Disc Player, který k ukládání používá disky CD. Získává tím velkou paměť za nízkou cenu. Přehrávač je vybaven vyrovnávací pamětí, poslech však přesto mohou přerušit trvalejší otřesy, které se u přenosných přístrojů občas vyskytnou.

Co si mám představit pod tím “MP3”?
Vlastní označení MP3 vzniklo zkrácením Mpeg layer 3, což je označení pro způsob komprese specializovaný na zpracování zvukových souborů a odvozený z algoritmu Mpeg pro kompresi videa. O principu, na jakém MP3 komprese pracuje, byl již popsán stoh papíru, takže jej zmíním pouze krátce. Kompresní algoritmus zkoumá po blocích vstupní data a inteligentní metodou vynechává neslyšitelné frekvence, které by lidské ucho mezi jinými tóny nerozlišilo. Výsledný “zjednodušený” signál se následně převede na parametrickou křivku, podobně jako obrázek ve formátu JPG. Zredukuje se tím množství dat, které je třeba uložit. Zajímavou možností tohoto formátu je, stejně jako u obrazového formátu JPG, volba stupně komprese. U MP3 formátu se nastaví hodnota bitrate označující datový průtok potřebný pro přehrávání takto kódované skladby. Čím menší je hodnota bitrate, tím více se data redukují a výsledný soubor, ovšem i jeho kvalita, se zmenší. Parametry vstupního zvukového souboru určí, zda se komprese provede na mono- nebo stereofonní, vybere se nejnižší bitrate podle požadavku na kvalitu výsledného souboru. Pro srozumitelné mluvené slovo totiž dostačuje datový průtok 8 kilobitů za sekundu s výslednou kompresí téměř 100 : 1. Poslech hudby na úrovni dobrého radiopřijímače poskytuje bitrate 64 kilobitů, pro kvalitu téměř shodnou s CD je pak s kompresí 12 : 1 použit datový průtok 128 kilobitů za sekundu. Používá se i bitrate vyšší, 256 až 320 kilobitů za sekundu, ale smysl to má pouze v kombinaci s kvalitními reprosoustavami a jen pro některý druh hudby. Pro poslech hudby z počítače se nejvíce používá datový průtok 128 kilobitů za sekundu, ale jelikož každá minuta skladby zabere zhruba 950 KB, příliš se tato kvalita nehodí pro přenosné přehrávače s FLASH pamětí. Jejich paměť by pojala 35 nebo 70 minut, což je pro celý den “v terénu” přece jen nedostatečné. Doporučuje se použít bitrate 64 kilobitů, čímž se kapacita přehrávače zdvojnásobí. Nemělo by se pak stát, že skladby častým opakováním omrzí.
Určitým kompromisem pro vytváření kvalitnějších, ale stále ještě úsporných MP3 souborů je variabilní bitrate (VBR). Skladba kódovaná v tomto formátu dostane místo stanoveného bitrate pouze procenty vyjádřenou kvalitu, v průběhu komprese program stanoví nejvhodnější bitrate pro každý blok zvlášť, takže příznivé části skladby se zmenší hodně a naopak u náročných pasáží stoupá bitrate k vyšším hodnotám pro věrnější reprodukci. Touto metodou se dá při zachování kvality přibližně o 10 – 15 % zmenšit velikost výsledného souboru, přičemž platí, že hodnota VBR 50 průměrně odpovídá bitrate 128 kilobitů za sekundu, i když bitrate v průběhu přehrávání kolísá od 64 do 160 kilobitů za sekundu. Toto kolísání ale zároveň způsobuje potíže s určením výsledné délky souboru dříve, než dojde ke kompresi. Rychlé převíjení VBR skladby také “převíjí” různou rychlostí v různých částech skladby, podle aktuálního bitrate. Některé přehrávače mají také potíže se zobrazením času a výpočtu délky takovéto skladby.
Oproti tradičnímu zvukovému formátu WAV může MP3 skladba obsahovat takzvaný ID3 TAG (v překladu etiketa či visačka), což je blok dat připojený na konec souboru, do kterého se mimo jiné ukládá plný název skladby, jméno interpreta nebo název alba, ze kterého skladba pochází. Přehrávače umí s těmito TAGy pracovat, což usnadňuje orientaci v rozsáhlých zvukových knihovnách. Některé však TAGy nepřečtou a na displeji místo jména skladby zobrazí pouze název MP3 souboru, takže pro udržení přehlednosti je třeba soubory správně i pojmenovat, nelze se spokojit s automaticky přiděleným jménem Track01, který grabovací program skladbě přiřadí.

Grabování? Není to neslušné slovo?
Tomuto anglickému slovu chybí jednoslovný český ekvivalent, přesně však označuje způsob čtení zvukových CD, potřebný pro vznik kvalitních MP3 souborů. Digitální čtení se pro MP3 kompresi vyplatí, protože při kódování nekvalitní analogové nahrávky algoritmus kvalitně zachová šum, takže nezbude prostor pro uložení žádoucích zvukových dat. Ve výsledném souboru pak šum vynikne ještě o něco více než u původní nahrávky.
Přehrávač MP3 se bez velké kolekce těchto skladeb neobejde, výrobci k nim tedy rovnou přikládají více či méně šikovné programy pro jejich vytváření. Jejich možnosti se liší jak podporovanými režimy nahrávání, tak i možnostmi komprese. Některé programy pouze do adresáře uloží Wav či MP3 soubory a ponechají jejich organizaci na uživateli, jiné, komplexnější programy k nim navíc vytvoří playlisty a adresářovou strukturu, která na jednom místě schraňuje všechny vytvořené skladby. Toto řešení ale ztrácí svou eleganci v momentě, kdy chceme rozsáhlou kolekci zálohovat a později do přehrávače nahrávat z různých CD, což programu zruší jeho pracně vytvořenou databázi, takže uživatel musí do databáze znovu zařazovat skladby z vloženého CD, jinak by mu obslužný program neumožnil je do přehrávače překopírovat. Řečeno slovy učenců, méně sofistikované programy tak umožňují vyšší flexibilitu.

Jak jsme testovali…
I nás mrzí, že se do testu nepodařilo zařadit větší množství různých přístrojů, ale v době příprav se nám podařilo sehnat pouze tyto zúčastněné, protože starší modely byly již staré a novější se teprve připravují. Doufejme, že příště bude nabídka reprezentativnější.
Každý přehrávač v průběhu testů dostal stejný balíček MP3 souborů různých žánrů s různým stupněm komprese, jehož celková velikost byla 32 MB. Při kopírování se měřil čas přenosu, balíček posloužil zároveň pro zkoušku podporovaných formátů. V průběhu testu jsme použili různé MP3 skladby – starší i zvlášť pro test vytvořené grabováním zvukových CD.  Obslužné a MP3 kompresní programy pracovaly na počítači Pentium II/350 MHz v konfiguraci se 128 MB RAM a 2GB harddiskem. Podle typu přehrávače se připojovaly k USB, paralelnímu portu s ECP + EPP rozšířením, v  případě přehrávače Grundig MPaxx k portu sériovému. Jelikož test se zabývá přehrávači přenosnými, hodnotili jsme jejich výdrž na baterie. Současně jsme u všech přehrávačů spustili přehrávání smyčky skladeb, nastavili stejnou hlasitost a čekali, dokud se přehrávač kvůli vybité baterii nevypne. Jestliže jsou vybité baterie několik hodin v klidu, částečně si “odpočinou” a mohou opět určitou dobu přehrávač napájet. Jedná se ale pouze o krátkou chvíli, takže jsme ji do testu nezahrnuli, i když v praxi se tohoto jevu dá k prodloužení poslechu využít. U přístrojů na tužkové baterie AA jsme ověřili i možnost provozu z akumulátorů, AAA mikrotužkové akumulátory jsme bohužel neměli k dispozici, nicméně dá se předpokládat funkčnost i v tomto případě. Kvalitu reprodukce jednotlivých přístrojů jsme zkoušeli jak s přiloženými sluchátky, tak při použití značkových sluchátek KOSS portaPro jako alternativního řešení pro kvalitnější poslech. Zjištěné výsledky jsou zaneseny v připojené tabulce.

… další prosím…
Arowana MP - 301 a Pine D´music
Jako první je do testu zařazen přehrávač Arowana MP-01 společně s přehrávačem D’music, prodávaným firmou Pine. Do testu jsme si totiž zapůjčili dva přehrávače, které dodávají různé firmy a mají zcela odlišné označení, nicméně na pohled jsou naprosto totožné, včetně přibalených programů. Nechtěli jsme již dohodnutý přehrávač vracet, proto si je oba popíšeme společně, jsou mezi nimi totiž přece jen drobné odlišnosti.
Tělo obou přehrávačů je navrženo ve svislé poloze, to znamená, že je orientováno kratší stranou nahoru, kde je těsně pod okrajem umístěn displej, pod ním uprostřed přístroje křížový přepínač play/stop/převíjení a čtyři tlačítka pro ovládání dalších funkcí přístroje na spodní straně. Hlasitost přehrávání se nastavuje digitálně dvěma malými tlačítky na levém boku přístroje, která jsou však pro pohodlnou obsluhu příliš blízko u sebe. Pod nimi je ještě tlačítko A-B pro rychlé nastavení opakování úseku skladby v nekonečné smyčce. Nejspodnější tlačítko na levém boku spouští záznam hlasu. Na pravém boku nahoře, v dosahu palce pravé ruky, je umístěn posuvný přepínač k blokování tlačítek proti náhodnému stisknutí. Kromě pevně vestavěné paměti 32 MB je vzadu k dispozici slot pro paměťovou kartičku SmartMedia, jejíž kapacita podle výrobce může být také 32 MB. Existují již i větší, 64megabajtové karty, těmi jsme ale neměli možnost ani na zkoušku přístroje doplnit.
Materiál použitý na kryt přístroje od sebe oba přehrávače jasně odlišuje. Zatímco firma Arowana použila klasický černý plast s “gumovou” povrchovou úpravou, firma Pine vsadila u testovaného výrobku na módní průhledný plast modré barvy. Průhledný modrý přehrávač vypadá opticky menší, jeho plast ale působí křehčím dojmem. Do posledního detailu shodný, černý kryt Arowany je na dotek příjemnější, lépe drží v ruce a nevyklouzává.
Název právě přehrávané skladby se posouvá na dolním řádku displeje, nad ním je číslo přehrávané stopy a doba přehrávání. Horní řádek nepodsvíceného displeje zobrazuje stavové ikony hlasitosti, režimu přehrávání a stavy baterie. Příslušná ikonka se objeví, jestliže je zamknuta klávesnice. Ekvalizér má kromě volby Vypnuto ještě čtyři další, charakteristicky nazvané Pop, Classic Jazz, a Extra Bass. Zvolení některého nastavení je na displeji indikováno písmeny EQ. Se standardními sluchátky se ekvalizér jeví jako slabší, jakmile se ale použijí sluchátka s výraznější reprodukcí basů, je vše v pořádku.
Spojení s počítačem zabezpečuje paralelní kabel, který se na přístroji zasunuje z pravé strany do širokého, plochého konektoru bez krycích víček.
Oba dva přístroje jsou jako přídavnou funkcí vybaveny digitálním záznamníkem zvuku, který pomocí mikrofonu v levém horním rohu umožňuje pořídit nahrávky v délce až dvě a čtvrt hodiny. Jednotlivé záznamy se ukládají do volného místa, které v paměti zbylo po nahrání MP3 skladeb. Mikrofon je neobyčejně citlivý a snímá i zvuky z větší vzdálenosti, slyšet je však i sebemenší pohyb prstů ruky, která přístroj drží. Před zahájením nahrávání má přístroj dvousekundovou prodlevu, se kterou je třeba počítat. Nahrané soubory se pomocí obslužného programu přesunou na PC, kde se automaticky převedou do formátu WAV, přibližně telefonní kvality.
Další, možná ještě užitečnější funkcí je možnost využít přehrávač jako přenosný disk. Do paměti lze nahrát a později z přístroje zase přečíst libovolný soubor, pochopitelně pouze do kapacity volné paměti.
Obslužný program je přehledný, jeho pracovní plocha vypadá jako panel průzkumníka,  přibyla však část s obsahem paměti přehrávače. Nástrojová lišta přepíná, zda budeme nahrávat do interní paměti přehrávače, nebo na vloženou paměťovou kartu, nelze tedy jejich kapacitu využít jako celek. Kromě ukládání a čtení souborů z přehrávače obslužný program více nenabízí, vytváření a správu MP3 souborů výrobce svěřil u obou přehrávačů stejnému programu MusicMatch 4.0. Trošku zamrzí fakt, že se jedná pouze o sharewarovou verzi, která podporuje kompresi pouze do 96 kb/s. Registrace na plnou verzi je poměrně nákladná, naštěstí není pro praktické využití třeba, jelikož pro přenosný přehrávač stejně většinou připravujeme soubory s vyšší kompresí, kterou program nabízí i v sharewarové verzi. Jako vstup mu poslouží pouze zvukové CD, ze kterých v určeném adresáři buduje stromovou strukturu podadresářů řazenou podle jmen interpretů a názvů alb, odkud se pak označené soubory vybírají a obslužným programem kopírují do přehrávače.
Oba přehrávače jsou po zvukové stránce nerozeznatelné, s dobrou kvalitou zvuku, neobjevily se žádné slyšitelné nedostatky. Jak se dalo u přístroje bez mechanických součástí očekávat, ani prudké otřesy přehrávání nepřerušily. Trochu nepříjemná je krátká prodleva nečinnosti, po které se přehrávač ihned vypne. Jestliže se tedy zrovna chystáte do přehrávače nahrávat nové skladby, musíte jednat rychle, jinak přístroj z dlouhé chvíle usne. V toleranci zůstává o něco vyšší spotřeba průhledného přehrávače Pine, jehož výdrž se tím téměř neznatelně snížila. K designově výraznému modrému přehrávači se navíc dodává stříbrné transportní pouzdro ve tvaru kapsičky na opasek, z nějž je však nutné přehrávač pro jakoukoli obsluhu vyjmout. Podle označení na krabici se přehrávač Pine dodává i v dalších barvách, pravděpodobně existuje i provedení zcela shodné s přehrávačem Arowana. Jako jediný z testovaných přehrávačů byl Pine vybaven alespoň doplňujícím překladem uživatelské příručky do češtiny.

Diamond Rio 500
Firma Diamond přišla na trh s přenosným MP3 přehrávačem jako první, má tedy výhodu v získaných zkušenostech, které její technici zúročili v přehrávači Rio 500. Kromě rozšiřovacího slotu pro SmartMedia karty nabízí přehrávač nadprůměrných 64 MB vnitřní paměti, podsvícený displej, podporu formátu WMA a jako nejzásadnější novinku i komunikaci přes USB.
Metalicky šedé tělo přístroje nese na horní hraně posuvný vypínač kombinovaný se zámkem ovládání a štěrbinu pro paměťovou kartičku. Na přední straně je dvouřádkový displej podsvícený modrým fluorescenčním světlem, pod ním pak tlačítka play, stop a převíjení. Hlavním ovládacím prvkem pro řízení menu přístroje je multifunkční kolečko s tlačítkem, někdy nazývané JOG, na pravé straně přístroje. Jeho otáčením se volí hlasitost reprodukce, jestliže jej ale napřed zmáčkneme, vstoupíme tím do menu přístroje. Kromě tradičních funkcí, jakými jsou ekvalizér se třemi přednastavenými a jednou volitelnou kombinací výšky/basy, volba pořadí přehrávaných skladeb, zde najdeme například zapnutí/vypnutí podsvícení displeje. Nad otočným ovladačem je tlačítko Browse, které vypíše seznam skladeb na displej, kde se dá pomocí kolečka snadno vyhledat a spustit konkrétní skladba i v rozsáhlém playlistu. Opakované stisknutí tlačítka volí další možnosti procházení paměti podle adresářů nebo bookmarků. Na levém boku přehrávače je poslední ovládací tlačítko přístroje, pojmenované Bookmark. Jeho krátkým stiskem se zapne režim přehrávání A-B, kdy přehrávač stále opakuje úsek mezi takto vytvořenými značkami. Jestliže se tlačítko podrží déle, vytvoří se jedna z až 16 záložek, třeba uprostřed skladby, které lze potom jednoduše vyhledávat pomocí tlačítka Browse.
U tohoto přehrávače se výrobci buďto podařilo velmi snížit spotřebu, nebo (jak se nám zdálo při našich měřeních) umí přehrávač baterii opravdu optimálně využít, protože vydržel hrát přes deset hodin na jedinou tužkovou baterii. Jelikož se podsvětlení standardně zapíná pouze v okamžiku, kdy se pracuje s tlačítky, jeho přítomnost baterii příliš nezatěžuje.
Do miniaturního čtyřžilového konektoru na pravé straně přístroje se zapojuje komunikační USB kabel, který se dá s trochou cviku připojit, i když je přehrávač v přepravním pouzdru. Na rozdíl od jiných zařízení, jako jsou skenery či tiskárny, se oproti paralelnímu rozhraní vyšší rychlost USB projevila. Stejný objem testovacích skladeb se přenese přes USB za 57 sekund, oproti více než pěti minutám u paralelního portu, o sériovém rozhraní ani nemluvě. 64 MB základní paměti přehrávače se tak dá naplnit za méně než dvě minuty, což je doba dostatečně krátká i pro hodně netrpělivého uživatele.
Obslužný program RioPort je z těch sofistikovanějších, to znamená, že ve svém líbivém prostředí shromažďuje informace o všech MP3 a WMA souborech na počítači, ze kterých je možné vytvářet různé kolekce, nazývané také playlisty. Jestliže si vytváříte MP3 nebo WMA soubory pomocí vestavěného grabovacího modulu, je vše v pořádku a soubory se do databáze zařadí automaticky. Jestliže používáte nějaké jiné programy pro vytváření MP3 skladeb, musíte soubory vyhledat a přidat ručně, nebo pokaždé nechat znovu vytvořit databázi prohledáním celého počítače. Pozor také při pojmenovávání souborů, protože na displeji přehrávače se objeví pouze název MP3 souboru, jméno skladby vyplněné v ID3 TAGu se nepoužívá.
Mezi k přehrávačům přiloženými programy byl RioPort ve vytváření MP3 skladby nejrychlejší, i když na jiném počítači by mohlo dojít vlivem nekompatibility digitálního čtení s konkrétní CD-ROM mechanikou ke značnému zpomalení. Tento problém se někdy vyskytne i u ostatních grabovacích programů, které nutíme ke spolupráci se staršími mechanikami. Většinou se však dá nalézt program, který si s danou mechanikou bude rozumět. Stejně jako MusicMatch nabízí i RioPort možnost automaticky pojmenovat skladby z CD pomocí serveru CDDB, je k tomu ovšem třeba mít počítač připojený na internet.
Jestliže se občas zdržujete i u svého počítače, může RioPort sloužit i jako docela komfortní MP3 přehrávač, včetně možnosti přizpůsobit vzhled programu pomocí pěkných skinů, které se dají na internetu najít ve formě balíku s náhradní grafikou pro rozhraní programu.
V průběhu testu jsme dostali k dispozici novou verzi RioPort manažeru a vyšší verzi firmwaru pro vlastní přehrávač. RioPort nové verze vypadá a funguje o něco lépe než verze předešlá, což by ostatně mělo být patrné z obrázků. Nový firmware s podporou 64MB SmartMedia karet  nás však pěkně potrápil, protože přehrávač se zatvrzele odmítal vzdát své starší verze, přestože program hlásil úspěšné provedení upgradu. K rozumu jej nepřivedly ani opakované pokusy s čerstvou baterií. Doufáme, že budete mít s upgradem přehrávače větší štěstí, firmware spolu s novou verzí RioPortu naleznete na našem CD v adresáři Servis\Ovladače. 
K Riu 500 se dodávají neobvyklá sluchátka KOSS ve tvaru pecek s přídavným držáčkem za ucho. Hůře se sice nasazují, když se to ale podaří, sluchátka z uší nevypadnou, ani když se postavíte na hlavu. Do přednesu profesionálních studiových sluchátek jim sice velký kus chybí, i tak však byla v testu druhá nejlepší. Skladby MP3, i když se jedná o ztrátovou kompresi, mohou totiž předvést více, než jim levná sluchátka dodávaná s přehrávači dovolí.
Rio 500 je povedený MP3 přehrávač, na kterém je vidět, že konstruktéři firmy Diamond nad svou prací umí přemýšlet – přehrávač je téměř bez chyb. Jakmile se však dostaneme k příslušenství a doplňkovým funkcím, Rio přece jen nějaké body ztratí. Do ne zrovna nízké ceny by se jistě dala zahrnout jiná sluchátka, třeba bez držáků, ale s ještě lepším přednesem. Je také pouze otázkou obslužného programu, že přehrávač nemůže sloužit jako přenosná paměť. Vždyť 64 MB by již stačilo pro slušný objem dat.

Grundig MPaxx
Jméno dalšího v testu zúčastněného výrobce slyšel snad každý. Firma Grundig je výrobcem audiotechniky a spotřební elektroniky již delší dobu, na rozdíl od oblasti PC. Proto bude zajímavé vyzkoušet její MP3 přehrávač Mpaxx.
Přehrávač nemá žádnou vlastní paměť, skladby k poslechu se ukládají na kartičky MultimediaCard, které mohou být v přístroji dvě současně. Malá kartička velikosti 24 × 32 milimetrů je stěží 1,5 mm tlustá, téměř nic neváží a prorokuje se jí pěkná budoucnost. Na jejím rozvoji se podílí firmy zvučných jmen, například SanDisk, Motorola, Nokia, SCM a další. V budoucnosti by měly karty dosahovat kapacity až 128 MB, zatím jsou však dostupné s maximální kapacitou 16 MB. Do testu jsme dostali přístroj se dvěma kartami po 16 MB. Na krabici inzerovaná karta s kapacitou 32 MB totiž zatím není k dispozici. Paměťové kartičky se dají pohodlně vyměňovat pod průhledným krytem ve spodní části přístroje, kde je také otočný potenciometr hlasitosti.
Mpaxx je, na rozdíl od ostatních testovaných přehrávačů, navržen “naležato”, se širší hranou obrácenou vzhůru, takže se dá ovládat oběma rukama. Veškeré funkce přehrávače kontroluje pět tlačítek umístěných pod dvouřádkovým displejem na horní straně přehrávače. Tlačítka mají různé funkce, podle toho, v jakém režimu se přehrávač právě nachází. Světle zelené tlačítko slouží zpočátku pro start přístroje, později jako tlačítko pro přístup do menu. 
Menu přehrávače bohužel do vínku příliš komfortu nedostalo. Jednotlivé položky nabídky jsou tvořeny dvoupísmenovými zkratkami, například PM pro volby přehrávání, IF pro informace o skladbě a podobně. Zkratek není použito mnoho, u některých je však nutné si jejich význam zapamatovat. Volba položky z menu se pak provede tlačítkem, které je pod zobrazeným symbolem. Jestliže si význam tlačítek pamatujete, je ovládání příjemně rychlé, pro nováčka ale moc přehledné není. Například často používaná funkce zamčení klávesnice je dostupná na tři tlačítka, opětovné odemčení kláves také.
Obslužný program L.E.D. ( Load Encode Decode) má vzhled jednoduché aplikace Windows, nabízí však vestavěné grabování a kompresi do formátu MP3, bohužel jeho kompresní algoritmus je poměrně pomalý. Svůj účel však splní. Netrpěliví uživatelé mohou do L.E.D. manažeru snadno integrovat jiný externě spouštěný kompresní program.
Nahrávání skladeb do Mpaxxu je také řešeno poněkud jinak než u konkurence. Nejprve se musí v přehrávači zvolit správná karta, se kterou budeme pracovat, přístroj přepnout v menu do režimu download a zvolit PC rozhraní, pak teprve program načte obsah karty a dovolí na ni zapsat. Je škoda, že přepínání karet se provádí na přehrávači, obslužný program by nabídl větší komfort. Špatnou zprávou je bohužel použité komunikační rozhraní. Pro kompatibilitu s počítači Macintosh zvolil výrobce sériové rozhraní, jehož rychlost však pro přenos průměrně velkých souborů MP3 nedostačuje. Jestliže chcete naplnit celou dostupnou paměť 32 MB, musíte každou kartu nahrávat zvlášť a strávíte tím bez přestávky celkem 57 minut. To je pro 35 minut poslechu skladeb v kvalitě CD poměrně dost.
Jako volitelné příslušenství existuje čtečka MMC karet pro paralelní nebo USB rozhraní, představuje však investici navíc. Pro dobré využití přístroje je však nutností.
K přehrávači se dodávají sluchátka “pecky”, která mají na svou velikost docela pěkný zvuk, což po nastavení ekvalizéru mezi ostatními přehrávači vynikne.

Portable MP3 Disc Player
Nakonec jeden netypický MP3 přehrávač. Celým jménem Portable MP3 Disc Player, jak jeho název napovídá, používá jako paměťové médium CD. Nemá žádné propojení s počítačem, potřebné soubory dostane vypálené či vylisované na CD nosiči. Samozřejmostí je i přehrávání běžných zvukových CD.
Přehrávač vypadá a pracuje naprosto stejně jako každý jiný discman. Po startu zjistí, jaký CD má vložený. Jestliže to je čitelný datový CD s formátem ISO 9660, prohlédne jej a vyhledá všechny soubory s příponou MP3. Jelikož na CD se vejde obrovské množství MP3 skladeb, je nutností skladby vybírat a přehrávat po adresářích, ve kterých jsou na CD uloženy. K ovládání slouží sedm tlačítek na horní straně přístroje a otočný potenciometr pro nastavení hlasitosti s tlačítkem ekvalizéru na boku.
Pro orientaci na disku je třeba znát pořadí, v jakém jsou alba (adresáře) na disku vypálena, protože číslicový displej zobrazuje pouze pořadí skladby na disku, případně v adresáři, ale nepracuje s jejich názvy.
V průběhu testu přehrávač přečetl všechny CD a CD-R disky, u médií CD-RW však projevil velkou vybíravost. S médii značky BTC přehrávač pracoval, Mitsubishi a Bestmedia však číst odmítl. Soubory musí být na CD-RW vypáleny, jako by to byl CD-R disk, přehrávač bohužel nepodporuje paketový formát disků.
Jelikož přehrávač obsahuje mechanické součásti, je také náchylný na otřesy. Vestavěná vyrovnávací paměť s kapacitou 50 sekund zabraňuje krátkodobým výpadkům, takže se při běžném provozu s výpadkem nesetkáte, na jogging v parku však přehrávač použít nelze.
Zajímavou možností je použití vestavěné paměti jako digitálního záznamníku s kapacitou až 500 sekund. Užitečnost tohoto nápadu je bohužel snížena absencí přímého zpracování, protože nahrané poznámky je nejprve třeba přes linkový nebo sluchátkový výstup nahrát na kazetu nebo do PC.
Naopak velmi užitečnou funkcí je možnost nabíjet tužkové akumulátory přímo v přehrávači pomocí přiloženého síťového zdroje.
I poslech z MP3 discmanu je výrazně ovlivněn kvalitou přiložených sluchátek, kterým k čistému podání nepomohl ani ekvalizér se čtyřmi možnými nastaveními.

Shrnutí
S dostupnými přehrávači jsme zkoušeli vše, co nás jen pro jejich otestování napadlo, jednoznačný vítěz se však ze skupiny nevyčlenil. Zjistili jsme, že velkou část zvukové kvality přehrávače určují sluchátka, která v nepříznivém případě zkazí dojem z poslouchané hudby či celého přehrávače, nebo naopak mohou i s méně kvalitní nahrávkou příjemně překvapit. Přehrávače Arowana a D’music se líbily pro jednoduché ovládání a možnost přenosu jiných než MP3 souborů, Diamond Rio 500 zase zaujal velkou pamětí a rychlostí USB přenosu. Škoda jen jeho vyšší ceny.
Jakmile se na trhu objeví běžně dostupné MMC karty s kapacitou 32 MB a příslušná čtecí mechanika, bude z přehrávače MPaxx výhodný model s pěknými možnostmi, v současnosti však zatím poněkud zaostává.
Portable MP3 Disc Player má obrovskou výhodu v použití CD jako paměťových nosičů, pro optimální využití však ještě vyžaduje vypalovací mechaniku. Má také poněkud nižší kvalitu reprodukce a odolnost proti výpadkům při provozu “v terénu”.
Jako alternativa k přenosným MP3 přehrávačům ještě existují přenosné přehrávače minidisků, bez záznamu za podobnou cenu, se záznamem jen o několik tisíc korun dražší. Komu se zdají osobní CD přehrávače příliš neohrabané a má navíc možnost na minidisky nahrávat, pro toho asi nebude v současnosti MP3 přehrávač kvalitnějším řešením.
Záběr přenosných MP3 přehrávačů v testu nebyl vyčerpávající, jistě se prodávají ještě další, které se nám však nepodařilo do testu sehnat. I z pěti představených modelů se však dá vybrat, je pouze třeba se rozhodnout, jaká vlastnost přehrávače má být prioritou, neboť se ukázalo, že dokonalý, po všech stránkách nejlepší přehrávač neexistuje. Zatím.

Miroslav Stoklasa